# verses

text:
I stället samlades Benjamins barn från sina städer till Gibea för att dra ut till strid mot Israels barn.


text:
På den dagen mönstrade Benjamins barn från städerna 26 000 man, beväpnade med svärd, förutom de 700 utvalda män som bodde i Gibea.


text:
Bland allt detta folk fanns 700 utvalda män som var vänsterhänta och som alla kunde träffa på håret med slungstenen utan att missa.


text:
<pb/><f>ⓗ</f> Israels barn bröt upp och gick upp till Betel och frågade Gud: ”Vem av oss ska dra ut först i striden mot Benjamins barn?” HERREN svarade: ”Juda ska dra ut först.”


text:
<pb/>Folket, Israels män, fattade nytt mod och gick åter i ställning på samma plats där de hade ställt upp första dagen.


text:
<f>ⓘ</f> Och Israels barn gick upp och grät inför HERRENS ansikte ända till kvällen. De frågade HERREN: ”Ska jag gå ut igen och strida mot min bror Benjamin?” HERREN svarade: ”Dra ut mot honom.”


text:
drog också Benjamin på andra dagen ut från Gibea mot Israels barn och dödade ytterligare 18 000 man, alla beväpnade med svärd.


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Då drog alla Israels barn, allt folket, upp till Betel och grät. De stannade där inför HERRENS ansikte och fastade den dagen ända till kvällen och offrade brännoffer och gemenskapsoffer inför HERRENS ansikte.


text:
<f>ⓚ</f> och Pinehas,<f>[93]</f> son till Eleasar, Arons son, gjorde tjänst inför HERREN — de sade: ”Ska jag än en gång gå i strid mot min bror Benjamin, eller ska jag avstå?” HERREN svarade: ”Dra upp, för i morgon ska jag ge honom i din hand.”


text:
Därefter drog Israel upp mot Benjamins barn på tredje dagen och gick i ställning mot Gibea liksom de förra gångerna.


text:
<pb/>Benjamins barn drog ut mot folket och lockades långt bort från staden. Liksom förut slog de i början ihjäl några av folket på vägarna, både på vägen upp till Betel och på den till Gibea över fältet, ett trettiotal av Israels män.


text:
Då tänkte Benjamins barn: ”De är slagna av oss, nu liksom förut.” Men Israels män hade sagt: ”Vi flyr och lockar dem långt bort från staden, ut på vägarna.”


text:
Alla Israels män hade brutit upp från sina platser och hade gått i ställning vid Baal-Tamar, medan de israeliter som låg i bakhåll ryckte fram från sin plats vid Maare-Geba.


text:
Så kom 10 000 man, utvalda ur hela Israel, fram emot Gibea, och striden blev hård, och benjaminiterna förstod inte att olyckan var nära för dem.


text:
HERREN slog Benjamin inför Israel så att Israels barn den dagen nergjorde av Benjamin 25 100 man, alla beväpnade med svärd.


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Nu såg Benjamins barn att de var slagna. Men Israels män drog sig tillbaka från Benjamin, eftersom de förlitade sig på bakhållet som de hade lagt mot Gibea.


text:
Då skyndade sig de som låg i bakhåll att falla in i Gibea. De ryckte fram och slog alla invånarna i staden med svärd.


text:
Men Israels män hade kommit överens med dem som låg i bakhåll att de skulle låta tjock rök stiga från staden.


text:
När Israels män vände ryggen till striden, slog Benjamin i början ihjäl omkring trettio av Israels män och tänkte: ”Sannerligen, de är slagna av oss som i den förra striden.”


text:
<pb/>När den tjocka röken började stiga upp från staden som en pelare, vände benjaminiterna sig om. Och se, hela staden stod i lågor som slog upp mot himlen.


text:
De vände om och flydde för Israels män mot öknen, men striden hann upp dem. Och de som kom ut från städerna nergjorde dem som hamnat mitt emellan.


text:
De omringade benjaminiterna, satte efter dem och trampade ner dem när de måste vila<f>[94]</f>, ända fram mot Gibea på dess östra sida.


text:
Andra vände om och flydde mot öknen till Rimmons klippa.<f>[95]</f> Israels män gjorde en efterskörd bland dem på vägarna, 5 000 man, och förföljde dem ända till Gideom och slog 2 000 man av dem.


text:
Alltså utgjorde de benjaminiter som den dagen föll tillsammans 25 000 man beväpnade med svärd. Alla dessa var tappra män.


text:
Men 600 man vände om och flydde mot öknen, till Rimmons klippa, och de stannade på Rimmons klippa i fyra månader.


text:
Men Israels män vände tillbaka till Benjamins barn och slog dem med svärd, alla i staden, boskapen och allt de träffade på. Dessutom satte de eld på alla städer som fanns där.


text:
<pb/>Israels män hade avlagt en ed i Mispa och sagt: ”Ingen av oss ska ge sin dotter till hustru åt någon benjaminit.”


text:
<f>ⓝ</f> När folket nu kom till Betel, stannade de där till kvällen inför Guds ansikte. De brast ut i bitter gråt


text:
och sade: ”O, HERRE, Israels Gud, varför har detta skett i Israel, att det i dag saknas en stam i Israel?”


text:
Nästa dag steg folket upp tidigt och byggde där ett altare och offrade brännoffer och gemenskapsoffer.


text:
Israels barn sade: ”Finns det någon av Israels alla stammar som inte kom upp med församlingen inför HERREN?” Man hade nämligen svurit en dyr ed att den som inte kom upp inför HERREN i Mispa skulle straffas med döden.


text:
<pb/>Israel kände medlidande med sin bror Benjamin och sade: ”I dag har en hel stam blivit borthuggen från Israel.


text:
Vad ska vi göra för dem som är kvar så att de kan få hustrur? Själva har vi ju svurit vid HERREN att inte ge dem någon av våra döttrar till hustru.”


text:
<f>ⓞ</f> Så de frågade: ”Var det någon av Israels stammar som inte kom upp till HERREN i Mispa?” Det visade sig att ingen från Jabesh i Gilead<f>[96]</f> hade kommit till lägret, till församlingen.


text:
<pb/>Då sände församlingen dit 12 000 av de tappraste männen med denna befallning: ”Gå och slå invånarna i Jabesh i Gilead med svärd, även kvinnor och barn.


text:
<f>ⓟ</f> Så ska ni göra: Alla män liksom alla kvinnor som legat med någon man ska ni viga åt förintelse.”


text:
Bland invånarna i Jabesh i Gilead fann de 400 unga kvinnor som var jungfrur och inte hade legat med någon man. Dessa förde de till lägret i Shilo i Kanaans land.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Sedan sände hela församlingen ett budskap om fred till benjaminiterna som befann sig på Rimmons klippa.


text:
Så vände Benjamin tillbaka, och man gav dem till hustrur de kvinnor från Jabesh i Gilead som man hade låtit leva. Men de var inte tillräckligt många för dem.


text:
<pb/>Folket kände medlidande med Benjamin, eftersom HERREN hade gjort en lucka bland Israels stammar.


text:
<f>ⓡ</f> De äldste i församlingen sade: ”Vad ska vi göra för dem som är kvar så att de kan få hustrur? Alla kvinnor är ju utrotade ur Benjamin.”


text:
De sade: ”De som överlevt av Benjamin måste få sin besittning, så att inte en stam utplånas ur Israel.


text:
Själva kan vi inte ge dem våra döttrar till hustrur, för Israels barn har svurit och sagt: Förbannad är den som ger en hustru åt Benjamin.”


text:
<pb/>Men så sade de: ”Det brukar ju firas en HERRENS högtid<f>[97]</f> varje år i Shilo.” Det ligger norr om Betel, öster om vägen som går från Betel upp till Shekem och söder om Lebona.


text:
När ni får se Shilos döttrar komma ut för att dansa<f>[98]</f> sina danser ska ni komma fram ur vingårdarna, och var och en ska gripa sig en hustru bland Shilos döttrar. Sedan kan ni ta er hem till Benjamins land.


text:
Om sedan deras fäder eller bröder kommer till oss och klagar, ska vi säga: Unna oss dem, för ingen av oss har tagit sig någon hustru i kriget. Ni har ju inte själva gett era döttrar till dem, för i så fall hade ni dragit skuld över er.”


text:
<pb/>Benjamins barn gjorde så. Var och en tog sig en hustru bland de dansande kvinnor som de rövade bort. Sedan vände de tillbaka till sin arvedel och byggde åter upp städerna och bosatte sig i dem.


text:
Samtidigt begav sig Israels barn därifrån, var och en till sin stam och sin släkt. De drog bort därifrån, var och en till sin arvedel.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> På den tiden fanns ingen kung i Israel. Var och en gjorde vad han själv ansåg vara rätt.


text:
<pb/>På den tiden när domarna regerade blev det svält i landet. Då gav sig en man i väg från Betlehem i Juda med sin hustru och sina båda söner för att bo en tid i Moabs land.


text:
Mannen hette Elimelek,<f>[1]</f> hans hustru Noomi och hans båda söner Mahlon och Kiljon. Familjen var efratiter<f>[2]</f> från Betlehem i Juda. De kom till Moabs land och stannade där.


text:
När de hade bott där ungefär tio år dog också de båda sönerna, Mahlon och Kiljon, och kvinnan blev ensam kvar, utan söner och utan man.


text:
<pb/>Då bröt Noomi upp med sina sonhustrur för att vända tillbaka från Moabs land<f>[5]</f>, för hon hade hört i Moabs land att Herren hade tagit sig an sitt folk och gett dem bröd.


text:
Hon lämnade platsen där hon bott, och hennes båda sonhustrur följde med henne. <pb/>Men när de var på väg mot Juda land


text:
Må Herren visa godhet mot er, så som ni har gjort mot de döda och mot mig. Må Herren låta er finna trygghet, var och en i sin mans hus.” Och hon kysste dem. Men de brast i gråt,


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Men Noomi svarade dem: ”Vänd tillbaka, mina döttrar. Varför skulle ni gå med mig? Har jag några fler söner<f>[6]</f> i mitt moderliv som kan bli män åt er?


text:
Vänd tillbaka, mina döttrar, och gå hem. Jag är för gammal att bli gift. Och även om jag skulle tänka att jag fortfarande har hopp, om jag så redan i natt gav mig åt en man och dessutom födde söner,


text:
<f>ⓑ</f> skulle ni då vänta på dem tills de blev vuxna? Skulle ni stänga in er och vara utan man? Nej, mina döttrar! Det är mycket bittrare för mig än för er, för Herrens hand har drabbat mig.”


text:
<pb/>Då brast de på nytt i gråt. Orpa kysste sin svärmor farväl, men Rut klamrade sig fast vid henne.


text:
Noomi sade då: ”Se, din svägerska har vänt tillbaka till sitt folk och sina gudar. Vänd tillbaka du också och följ din svägerska.”


text:
<pb/>Men Rut svarade: ”Tvinga mig inte att lämna dig och vända tillbaka från dig. För dit du går, går också jag, och där du stannar, stannar jag. Ditt folk är mitt folk och din Gud är min Gud.


text:
Där du dör vill jag dö, och där vill jag bli begravd. Herren må straffa mig både nu och i framtiden om något annat än döden skiljer mig från dig.”


text:
<pb/>Så gick de båda tills de kom till Betlehem. När de nådde Betlehem kom hela staden i rörelse för deras skull, och kvinnorna sade: ”Är det inte Noomi?”


text:
<f>ⓒ</f> Men hon sade till dem: ”Kalla mig inte Noomi, utan kalla mig Mara<f>[7]</f>, för den Allsmäktige har gjort livet mycket bittert för mig.


text:
<f>ⓓ</f> Rik reste jag härifrån, och tomhänt har Herren låtit mig komma tillbaka. Varför kallar ni mig Noomi? Herren har vittnat mot<f>[8]</f> mig, den Allsmäktige har låtit det gå illa för mig.”


text:
<pb/>Noomi återvände tillsammans med sin moabitiska sonhustru Rut, som hade följt med från Moabs land. Och de kom till Betlehem när kornskörden började<f>[9]</f>.


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Noomi hade en släkting på sin mans sida, en mäktig man i Elimeleks släkt. Hans namn var Boas.<f>[10]</f>


text:
<f>ⓕ</f> Moabitiskan Rut sade till Noomi: ”Låt mig gå ut på åkern och plocka ax efter någon<f>[11]</f> som ser på mig med välvilja.” Hon svarade henne: ”Ja, gå, min dotter.”


text:
Då gick hon i väg och kom till en åker och plockade där ax efter skördemännen. Det föll sig så att åkermarken tillhörde Boas, som var av Elimeleks släkt.


text:
<pb/>Boas kom just då dit från Betlehem. ”Herren vare med er!”, hälsade han skördemännen. De svarade honom: ”Herren välsigne dig!”


text:
Tjänaren som var förman för skördemännen svarade: ”Det är en moabitisk kvinna som kom hit tillsammans med Noomi från Moabs land.


text:
Hon bad att få plocka och samla ax bland kärvarna efter skördemännen. Sedan hon kom hit i morse har hon hållit på ända till nu, förutom att hon nyss vilade en liten stund i hyddan.”


text:
<pb/>Då sade Boas till Rut: ”Lyssna på mig, min dotter: Gå inte och plocka ax på någon annan åker och gå inte härifrån, utan håll dig till mina tjänstekvinnor här.


text:
Se var skördemännen arbetar på åkern och följ efter dem. Jag har förbjudit männen att röra dig. Om du blir törstig, så gå till krukorna och drick av det som männen öser upp.”


text:
Då föll hon ner på sitt ansikte och bugade sig mot jorden och sade till honom: ”Varför ser du på mig med välvilja och tar dig an mig, fast jag är en främling?”


text:
Boas svarade henne: ”Man har berättat för mig allt vad du har gjort för din svärmor efter din mans död, hur du har lämnat din far och din mor och ditt hemland och följt med till ett folk som du inte kände förut.


text:
<f>ⓖ</f> Må Herren löna dig för det du har gjort, må du få full lön från Herren, Israels Gud, som du har kommit till för att söka skydd under hans vingar.”


text:
Hon sade: ”Herre, du har varit god mot mig. Du har tröstat mig och talat till din tjänarinnas hjärta, trots att jag inte är som någon av dina tjänstekvinnor.”


text:
<pb/>När det var dags att äta sade Boas till henne: ”Kom hit och ät av brödet och doppa ditt brödstycke i vinättikan.” Då satte hon sig vid sidan av skördemännen. Han räckte henne rostade ax, och hon åt och blev mätt och fick över.


text:
När hon sedan reste sig för att plocka, befallde Boas sina män och sade: ”Låt henne få plocka mellan kärvarna också, och behandla henne inte illa.


text:
Ni kan till och med dra ut strån ur knipporna åt henne och låta dem ligga så att hon får plocka upp dem, och ni får inte klandra henne för det.”


text:
<pb/>Hon plockade ax på åkern ända till kvällen. När hon sedan hade klappat ut det som hon hade plockat var det ungefär en efa<f>[12]</f> korn.


text:
Hon tog det med sig och gick in i staden, och hennes svärmor fick se vad hon hade plockat. Hon tog också fram och gav henne det hon hade fått över efter att ha ätit sig mätt.


text:
Då sade hennes svärmor till henne: ”Var har du plockat i dag? Var har du arbetat? Välsignad vare han som har tagit sig an dig!” Då berättade hon för sin svärmor vem hon hade arbetat hos, hon sade: ”Mannen som jag har arbetat hos i dag heter Boas.”


text:
Då sade Noomi till sin sonhustru: ”Välsignad vare han av Herren, som inte har tagit bort sin nåd från vare sig de levande eller de döda!” Och Noomi tillade: ”Den mannen är vår nära släkting. Han är en av våra återlösare<f>[13]</f>.”


text:
<pb/>Moabitiskan Rut sade: ”Han sade också till mig: Håll dig till mina män tills de är färdiga med hela min skörd.”


text:
Då sade Noomi till sin sonhustru Rut: ”Det är bra, min dotter, att du går med hans tjänstekvinnor, för på en annan åker kunde du bli antastad.”


text:
Så höll hon sig till Boas tjänstekvinnor och plockade ax där tills både kornskörden och veteskörden<f>[14]</f> var klara. Men hon bodde hos sin svärmor.


text:
<pb/><f>ⓗ</f> Ruts svärmor Noomi sade till henne: ”Min dotter, jag vill försöka skaffa dig trygghet så att det går bra för dig.


text:
Det är ju så att Boas är vår släkting, han vars tjänstekvinnor du har varit tillsammans med. Och just i natt kastar han korn<f>[15]</f> på sin tröskplats.


text:
Så tvätta dig, smörj in dig och klä dig fin och gå ner till tröskplatsen. Men ge dig inte till känna för honom innan han har ätit och druckit.


text:
När han lägger sig, se då var han lägger sig. Gå dit och lyft upp manteln vid hans fötter och lägg dig där. Då kommer han att säga dig vad du ska göra.”


text:
När Boas hade ätit och druckit och hans hjärta var glatt, gick han bort och lade sig intill sädeshögen. Då kom hon dit utan att han märkte det, och hon lyfte upp manteln vid hans fötter och lade sig där.


text:
<f>ⓘ</f> ”Vem är du?” frågade han. Hon svarade: ”Jag är Rut, din tjänarinna. Bred ut din mantelflik<f>[16]</f> över din tjänarinna, för du är min återlösare.”


text:
<pb/>Då sade han: ”Välsignad är du av Herren, min dotter! Nu har du visat ännu större trohet än förut genom att inte springa efter unga män, vare sig fattiga eller rika.


text:
Så var nu inte rädd, min dotter. Allt vad du säger vill jag göra för dig. Alla i stadsporten<f>[17]</f> vet att du är en ärbar kvinna.


text:
Stanna kvar här i natt. Om han i morgon vill ta ansvaret för dig, så får han göra det. Men om han inte vill ta ansvar för dig, då ska jag göra det, så sant Herren lever. Ligg kvar här tills det blir morgon.”


text:
<pb/>Hon låg kvar vid hans fötter ända till morgonen. Men hon steg upp innan någon kunde känna igen den andre. Han tänkte: ”Det får inte bli känt att kvinnan har kommit hit till tröskplatsen.”


text:
Och han sade: ”Kom med sjalen du har på dig och håll den stadigt.” Hon höll fram den, och han mätte upp sex mått<f>[18]</f> korn och lyfte upp det på henne. Därefter gick hon<f>[19]</f> in i staden.


text:
<pb/>När hon kom till sin svärmor, frågade hon: ”Hur har det gått för dig, min dotter?” Då berättade hon för henne allt vad mannen hade gjort för henne.


text:
Och hon sade: ”De här sex måtten gav han mig och sade: Du ska inte komma tomhänt hem till din svärmor.”


text:
Då svarade hon: ”Vänta nu, min dotter, tills du får se hur det går med den här saken går. För den mannen kommer inte att ge sig någon ro förrän han får saken klar redan i dag.”


text:
<pb/>Boas gick upp till stadsporten och satte sig där. Då kom återlösaren förbi, han som Boas hade talat om. Boas sade: ”Kom och sätt dig här, min vän.” Och han kom och satte sig.


text:
Sedan sade han till återlösaren: ”Den åkermark som tillhörde vår broder Elimelek säljer nu Noomi, hon som kom tillbaka från Moabs land.


text:
<f>ⓙ</f> Därför tänkte jag meddela dig detta och säga: Köp marken inför dem som sitter här och inför mitt folks äldste. Vill du lösa in den, så gör det. Men om du inte vill lösa in den, så säg mig det så att jag vet. För ingen annan än du har den rätten, men jag har den näst efter dig.” Han sade: ”Jag löser in den.”


text:
<pb/>Boas sade: ”När du köper marken av Noomi och av moabitiskan Rut, då får du den också av den dödes hustru<f>[20]</f> för att uppväcka den dödes namn över hans arvslott.”


text:
Återlösaren svarade: ”Då kan jag inte lösa in den, för då skulle jag skada min egen arvslott. Lös du in det jag skulle ha löst in, för jag kan inte göra det.”


text:
<pb/>Vid inlösen och ägarbyte var det förr i tiden sed i Israel att den ena parten, för att stadfästa avtalet, tog av sig sin sko<f>[21]</f> och gav den åt den andre. Detta gällde som bekräftelse i Israel.


text:
<pb/>Då sade Boas till de äldste och till allt folket: ”Ni är i dag vittnen till att jag av Noomi har köpt allt det som tillhört Elimelek och allt det som tillhört Kiljon och Mahlon.


text:
Samtidigt har jag också fått moabitiskan Rut, Mahlons hustru, till min hustru, för att uppväcka den dödes namn över hans arvslott så att den dödes namn inte utplånas bland hans bröder eller ur porten till hans stad. Ni är i dag vittnen till detta.”


text:
<f>ⓚ</f> Allt folket i stadsporten liksom de äldste svarade: ”Vi är vittnen. Må Herren låta den kvinna som nu kommer till ditt hem bli som Rakel och Lea<f>[22]</f>, som båda har byggt upp Israels hus. Bli framgångsrik i Efrata och berömd i Betlehem.


text:
<f>ⓛ</f> Må ditt hus bli som Peres hus, honom som Tamar födde åt Juda, genom de barn som Herren ska ge dig med denna unga kvinna.”<f>[23]</f>


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Boas tog Rut till sig och hon blev hans hustru. När han gick in till henne lät Herren henne bli havande, och hon födde en son.


text:
Då sade kvinnorna till Noomi: ”Lovad är Herren, som i dag inte har lämnat dig utan återlösare. Må hans namn bli prisat i Israel!


text:
<f>ⓝ</f> Han ska ge dig nytt liv<f>[24]</f> och försörja dig på din ålderdom. Det är ju din sonhustru som har fött honom, hon som älskar dig och är mer för dig än sju söner.”


text:
<pb/>Grannkvinnorna gav honom ett namn och sade: ”Noomi har fått en son!”. De kallade honom Obed<f>[25]</f>, och han blev far till Ishai, Davids far.


text:
<pb/><f>ⓐ</f> I Ramatajim-Sofim<f>[1]</f> i Efraims bergsbygd bodde en man som hette Elkana. Han var son till Jeroham, son till Elihu, son till Tohu, son till Suf, en efraimit.<f>[2]</f>


text:
Elkana hade två hustrur<f>[3]</f>. Den ena hette Hanna och den andra Peninna.<f>[4]</f> Peninna hade barn, men Hanna hade inga.


text:
<pb/><f>ⓑ</f> Elkana gav sig år efter år i väg från sin stad för att tillbe och offra åt HERREN Sebaot i Shilo<f>[5]</f>, där Elis båda söner Hofni och Pinehas<f>[6]</f> var HERRENS präster.


text:
<f>ⓒ</f> Den dag Elkana bar fram sitt offer brukade han ge sin hustru Peninna och alla hennes söner och döttrar var sin del av offret<f>[7]</f>.


text:
<f>ⓓ</f> Men åt Hanna gav han en dubbelt så stor del<f>[8]</f>, för han älskade henne även om HERREN hade gjort henne ofruktsam.


text:
För att provocera henne brukade hennes rival retas mycket med henne, därför att HERREN hade gjort henne ofruktsam.


text:
Detta pågick år efter år. Varje gång Hanna gick upp till HERRENS hus retades Peninna med henne på samma sätt. <pb/>Nu grät Hanna och ville inte äta.


text:
Då sade hennes man Elkana till henne: ”Hanna, varför gråter du? Varför äter du inte? Varför är du så ledsen? Är inte jag mer för dig än tio söner?”


text:
När de hade ätit och druckit i Shilo reste sig Hanna och gick till HERRENS tempel, där prästen Eli satt på sin stol vid dörren.


text:
<f>ⓔ</f> Hon gav ett löfte och sade: ”HERRE Sebaot, om du vill se till din tjänarinnas lidande och komma ihåg mig och inte glömma din tjänarinna utan ge henne en son, då ska jag ge honom åt HERREN för hela hans liv, och ingen rakkniv<f>[9]</f> ska röra hans huvud.”


text:
Hanna talade nämligen i sitt hjärta, och bara hennes läppar rörde sig, men hennes röst hördes inte. <pb/>Då trodde Eli att hon var berusad.


text:
Därför sade han till henne: ”Hur länge ska du bära dig åt som en berusad? Se till att göra dig av med vinet!”


text:
<f>ⓕ</f> ”Nej, min herre”, svarade Hanna, ”jag är en hårt prövad kvinna. Vin och starka drycker har jag inte druckit, men jag utgöt min själ för HERREN.


text:
Ta inte din tjänarinna för en dålig kvinna, det är på grund av min stora sorg och smärta som jag har talat ända till nu.”


text:
Hon sade: ”Må din tjänarinna finna nåd för dina ögon.” Så gick hon sin väg och tog sig mat och såg inte sorgsen ut längre.


text:
<pb/>De steg alla upp tidigt nästa morgon, och sedan de tillbett inför HERREN vände de tillbaka och kom hem till Rama. Elkana låg med<f>[11]</f> sin hustru Hanna, och HERREN kom ihåg henne.


text:
Hanna blev havande och födde en son när tiden var inne. Hon gav honom namnet Samuel: ”För jag har bett HERREN om honom.”


text:
<pb/>När sedan Elkana med hela sitt hus gav sig i väg för att offra sitt årliga slaktoffer och sitt löftesoffer åt HERREN,


text:
gick inte Hanna med utan sade till sin man: ”Jag vill vänta tills pojken är avvand<f>[12]</f>. Då ska jag ta med honom och föra fram honom inför HERRENS ansikte och sedan låta honom stanna där för alltid.”


text:
Hennes man Elkana sade till henne: ”Gör vad du finner bäst. Stanna du tills du har avvant honom. Må bara HERREN uppfylla sitt ord.” Så stannade hustrun hemma och ammade sin son tills hon hade avvant honom.


text:
<pb/>När hon hade avvant honom, tog hon med honom till HERRENS hus. Hon tog också med sig tre tjurar,<f>[13]</f> en efa mjöl<f>[14]</f> och en lägel vin, och förde honom in i HERRENS hus i Shilo. Pojken var då ännu helt ung.


text:
Hon sade: ”Hör på mig, min herre. Så sant du lever, min herre: jag är kvinnan som stod här bredvid dig och bad till HERREN.


text:
Därför vill jag nu ge honom tillbaka till HERREN. Så länge han lever ska han tillhöra HERREN.” Och de tillbad HERREN där.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Hanna bad och sade: <pb/><t>”Mitt hjärta fröjdar sig i HERREN,</t> <t>mitt horn är upphöjt genom HERREN.</t> <t>Min mun är vidöppen</t> <t>mot mina fiender,</t> <t>för jag gläder mig i din frälsning.</t>


text:
<t><f>ⓗ</f> Ingen är helig som HERREN,</t> <t>för ingen finns utom dig.</t> <t>Ingen klippa är som vår Gud.</t>


text:
<t>Tala inte så högmodigt,</t> <t>låt inte fräcka ord komma</t> <t>från er mun,</t> <t>för HERREN är en Gud som vet allt,</t> <t>och hos honom vägs gärningarna.</t>


text:
<t><f>ⓘ</f> De mätta måste tjäna för bröd,</t> <t>men de hungriga hungrar inte mer.</t> <t>Den ofruktsamma föder sju barn,</t> <t>men den som fick många söner</t> <t>tynar bort. <pb/></t>


text:
<t><f>ⓙ</f> HERREN dödar och gör levande,</t> <t>han för ner i dödsriket</t> <t>och upp därifrån.</t>


text:
<t><f>ⓚ</f> Han reser den ringe ur stoftet,</t> <t>han lyfter den fattige ur dyn</t> <t>för att sätta honom</t> <t>bland furstar.</t> <t>Och han låter honom ärva</t> <t>härlighetens tron,</t> <t>för jordens grundpelare är HERRENS,</t> <t>på dem har han byggt världen.</t>


text:
<t><f>ⓛ</f> Sina frommas fötter bevarar han,</t> <t>men de ogudaktiga</t> <t>tystas i mörkret,</t> <t>för av egen kraft är ingen stark.</t>


text:
<t><f>ⓜ</f> De som strider mot HERREN</t> <t>blir krossade,</t> <t>mot dem dundrar han i himlen.</t> <t>HERREN dömer jordens ändar</t> <t>och ger makt åt sin kung.</t> <t>Han upphöjer sin smordes horn.”</t>


text:
<f>ⓞ</f> Så här brukade prästerna göra med folket: När någon offrade ett slaktoffer, kom prästens tjänare medan köttet kokades och hade en treuddig gaffel i handen.


text:
Den stack han ner i kitteln, pannan, krukan eller grytan, och allt som gaffeln fick upp tog prästen. Så gjorde de mot alla israeliter som kom dit till Shilo.


text:
<f>ⓟ</f> Till och med innan man hade bränt fettet<f>[15]</f> kom prästens tjänare och sade till den som offrade: ”Ge hit kött att steka åt prästen, för han vill inte ha kokt kött av dig utan rått.”


text:
Om mannen då sade till honom: ”Låt dem först bränna fettet, sedan kan du ta vad du vill”, så svarade han: ”Nej, ge mig det nu, annars tar jag det med våld!”


text:
De unga männens synd var mycket stor inför HERREN, eftersom folket kom att förakta<f>[16]</f> HERRENS offer.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Samuel gjorde tjänst inför HERRENS ansikte och var redan som pojke klädd i linne-efod<f>[17]</f>.


text:
Dessutom brukade hans mor varje år göra honom en liten kåpa, som hon hade med sig när hon kom upp med sin man för att offra det årliga slaktoffret.


text:
Då brukade Eli välsigna Elkana och hans hustru och säga: ”Må HERREN ge dig fler barn med denna kvinna i stället för det som hon fick som bönesvar när hon bad till HERREN.” Så gick de hem igen.


text:
<pb/>HERREN såg till Hanna och hon blev havande och födde tre söner och två döttrar. Men pojken Samuel växte upp inför HERREN.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> Eli var nu mycket gammal. När han fick höra allt som hans söner gjorde mot hela Israel och att de låg med kvinnorna som tjänstgjorde<f>[18]</f> vid ingången till uppenbarelsetältet,


text:
<f>ⓢ</f> Om en människa syndar mot en annan människa kan Gud medla för henne. Men om en människa syndar mot HERREN, vem kan då medla för henne?” Men de lyssnade inte till sin far, för det var HERRENS vilja att döda dem.


text:
<pb/><f>ⓣ</f> Och pojken Samuel växte och blev stor och var till glädje för både HERREN och människor.


text:
<pb/>En gudsman kom till Eli och sade till honom: ”Så säger HERREN: Uppenbarade jag mig inte för din fars hus när de var i Egypten och tjänade faraos hus?


text:
Jag utvalde honom bland Israels alla stammar till präst åt mig, till att offra på mitt altare och tända rökelse och bära efod inför mitt ansikte. Och jag gav din fars hus Israels barns alla eldsoffer.


text:
Varför föraktar ni då mina slaktoffer och matoffer som jag har fastställt i min boning? Hur kan du ära dina söner mer än mig, så att ni göder er själva med det bästa av varje offergåva från mitt folk Israel?


text:
<pb/><f>ⓤ</f> Därför säger HERREN, Israels Gud: Jag har sagt att ditt hus och din fars hus skulle få vandra inför mig för all framtid, men nu säger HERREN: Aldrig! Jag ska ära dem som ärar mig, men de som föraktar mig ska bli föraktade.


text:
Se, dagar ska komma då jag hugger av din arm och din fars hus arm så att ingen ska bli gammal i ditt hus.


text:
Du ska få se min boning lida nöd trots allt det goda som sker med Israel. Ingen ska någonsin bli gammal i ditt hus.


text:
Den man av din släkt som jag inte utrotar från mitt altare ska få<f>[19]</f> dina ögon att slockna och bli till sorg för din själ. Och alla som växer upp i ditt hus ska dö i sina bästa år<f>[20]</f>.


text:
<f>ⓥ</f> Och detta är tecknet för dig, det som kommer att drabba dina båda söner Hofni och Pinehas: På en och samma dag ska båda dö.


text:
<pb/><f>ⓦ</f> Men jag ska låta en trogen präst träda fram åt mig. Han ska göra det som är i mitt hjärta och min själ. Åt honom ska jag bygga ett hus på fast grund, och han ska ständigt vandra inför min smorde<f>[21]</f>.


text:
Och var och en som är kvar av ditt hus ska komma och falla ner inför honom för att få ett silvermynt eller en brödkaka och säga: Anställ mig för någon prästsyssla så att jag får en bit bröd att äta.”


text:
<pb/><f>ⓧ</f> Pojken Samuel gjorde tjänst inför HERREN hos Eli. På den tiden var HERRENS ord sällsynt, profetsyner var inte vanliga.


text:
<f>ⓨ</f> Då hände en gång detta medan Eli låg på sin plats. Hans ögon hade börjat bli skumma så att han inte kunde se.


text:
<f>ⓩ</f> Guds lampa<f>[22]</f> hade ännu inte slocknat, och Samuel låg i HERRENS tempel där Guds ark stod.


text:
Sedan skyndade han bort till Eli och sade: ”Här är jag, du ropade på mig.” Men han svarade: ”Jag har inte ropat. Gå och lägg dig igen.” Och han gick och lade sig.


text:
<pb/>HERREN kallade än en gång på Samuel, och Samuel steg upp och gick till Eli och sade: ”Här är jag, du ropade på mig.” Men han svarade: ”Jag har inte ropat, min son. Gå och lägg dig igen.”


text:
<pb/>HERREN kallade på Samuel för tredje gången, och han steg upp och gick till Eli och sade: ”Här är jag, du ropade på mig.” Då förstod Eli att det var HERREN som kallade på den unge pojken.


text:
Därför sade han till Samuel: ”Gå och lägg dig, och om han ropar på dig, så säg: Tala HERRE, din tjänare hör.” Och Samuel gick och lade sig på sin plats.


text:
<pb/>Då kom HERREN och ställde sig där och ropade som förut: ”Samuel! Samuel!” Och Samuel svarade: ”Tala, din tjänare hör.”


text:
<f>ⓐ</f> Då sade HERREN till Samuel: ”Se, jag kommer att göra något i Israel som ska ringa i båda öronen på var och en som hör det.


text:
<f>ⓑ</f> Den dagen ska jag förverkliga över Eli allt som jag talat mot hans hus, från det första till det sista.


text:
Jag har förklarat för honom att jag ska döma hans hus till evig tid för den synd som han kände till, nämligen att hans söner drog förbannelse över sig utan att han tillrättavisade dem.


text:
<f>ⓒ</f> Därför har jag också betygat med ed för Elis hus att deras skuld aldrig någonsin ska försonas genom slaktoffer eller andra offergåvor.”


text:
<pb/>Samuel låg kvar till morgonen då han öppnade dörrarna till HERRENS hus. Han var rädd för att berätta synen för Eli.


text:
Då sade Eli: ”Vad var det han sade till dig? Dölj det inte för mig! Må Gud straffa dig både nu och i framtiden om du döljer för mig ett enda ord av det han sade till dig.”


text:
Då berättade Samuel allt för honom och dolde ingenting. Eli sade: ”Han är HERREN. Han får göra det som är gott i hans ögon.”


text:
<pb/><f>ⓓ</f> Och Samuel växte upp, och HERREN var med honom och lät inget av allt han sagt falla till marken.


text:
<f>ⓔ</f> Hela Israel från Dan till Beer-Sheba<f>[23]</f> förstod att Samuel var betrodd som HERRENS profet.


text:
Och HERREN fortsatte att visa sig i Shilo, för HERREN uppenbarade sig för Samuel i Shilo genom HERRENS ord.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Samuels ord kom till hela Israel. Och Israel drog ut till strid mot filisteerna<f>[24]</f> och slog läger vid Eben-Ezer<f>[25]</f>, medan filisteerna hade slagit läger vid Afek.


text:
Filisteerna ställde då upp sig i slagordning mot Israel. Striden spred sig och israeliterna blev slagna av filisteerna, som nergjorde omkring fyratusen man på slagfältet.


text:
<f>ⓖ</f> När folket kom tillbaka till lägret sade de äldste i Israel: ”Varför har HERREN i dag slagit oss inför filisteerna? Låt oss hämta HERRENS förbundsark<f>[26]</f> från Shilo så att den är här bland oss och räddar oss från våra fienders hand.


text:
<f>ⓗ</f> Folket sände män till Shilo, och de bar HERREN Sebaots förbundsark därifrån, hans som tronar på keruberna<f>[27]</f>. Elis båda söner Hofni och Pinehas följde med Guds förbundsark.


text:
<pb/>När HERRENS förbundsark kom in i lägret brast hela Israel ut i ett så högt jubelrop att marken skakade.


text:
Filisteerna hörde jubelropet och sade: ”Vad betyder det där höga jubelropet i hebreernas läger?” När filisteerna fick veta att HERRENS ark hade kommit in i lägret


text:
blev de rädda, för de tänkte: ”Gud har kommit in i lägret.” De sade: ”Ve oss! Något sådant har inte hänt förut.


text:
<f>ⓘ</f> Ve oss! Vem kan rädda oss från den mäktige Gudens hand? Det var den Guden som slog egyptierna med alla slags plågor i öknen.


text:
<f>ⓙ</f> Men fatta mod och var män, filisteer, så ni inte blir slavar åt hebreerna liksom de har varit slavar åt er. Var nu män och kämpa!”


text:
<pb/>Så stred filisteerna, och israeliterna blev slagna och flydde var och en till sitt tält. Nederlaget blev mycket stort, och bland Israel föll trettiotusen man av fotfolket.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> En benjaminit sprang från slagfältet och kom samma dag till Shilo, med sönderrivna kläder och jord på sitt huvud.


text:
När han kom fram satt Eli på sin stol vid vägkanten och vaktade, för hans hjärta bävade av oro för Guds ark. Så snart mannen kom in i staden och berättade, brast hela staden ut i sorgerop.


text:
När Eli hörde ropen sade han: ”Vad är det här för oväsen?” Då skyndade mannen sig dit och berättade för Eli.


text:
<pb/>Mannen sade till Eli: ”Det är jag som har kommit från slagfältet. Jag flydde från slagfältet i dag.” Då sade Eli: ”Vad har hänt, min son?”


text:
Budbäraren svarade: ”Israel har flytt för filisteerna, och många i folket har stupat. Även dina båda söner Hofni och Pinehas är döda, och Guds ark har blivit erövrad.”


text:
När han nämnde Guds ark, föll Eli baklänges av stolen vid sidan av porten. Han bröt nacken och dog, för mannen var gammal och tung. Eli hade då varit domare i Israel i fyrtio år.<f>[28]</f>


text:
<pb/>Hans sonhustru, Pinehas hustru, var havande och nära att föda. Hon fick höra nyheten att Guds ark var bortrövad och att hennes svärfar och man var döda. Då sjönk hon ner och födde sitt barn, för födslovärkarna kom över henne.


text:
<f>ⓝ</f> Medan hon höll på att dö sade kvinnorna som stod omkring henne: ”Var inte rädd, du har fött en son.” Men hon svarade inte och brydde sig inte om det.


text:
Hon kallade pojken I-Kabod<f>[29]</f> och sade: ”Härligheten är borta från Israel”, eftersom Guds ark var tagen och hennes svärfar och man var döda.


text:
När ashdoditerna tidigt nästa dag kom dit, fick de se Dagon ligga framstupa på marken framför HERRENS ark. Då tog de Dagon och reste upp honom igen på hans plats.


text:
Men när de kom dit tidigt nästa morgon, såg de återigen Dagon ligga framstupa framför HERRENS ark. Dagons huvud och hans båda händer<f>[32]</f> låg avbrutna på tröskeln, bara kroppen satt kvar på honom.


text:
I Ashdod trampar man därför än i dag inte på Dagons tröskel<f>[33]</f>, varken Dagons präster eller någon annan som går in i Dagons tempel.


text:
<pb/>HERRENS hand var tung över ashdoditerna. Han sände förödelse<f>[34]</f> bland dem och slog dem med bölder<f>[35]</f> i Ashdod och bygden däromkring.


text:
När Ashdods invånare såg detta sade de: ”Israels Guds ark får inte stanna hos oss, för hans hand är tung över oss och vår gud Dagon.”


text:
De sände bud och samlade alla filisteernas furstar och sade: ”Vad ska vi göra med Israels Guds ark?” De svarade: ”Låt Israels Guds ark flyttas till Gat.” Då flyttade de Israels Guds ark dit.


text:
Men när de hade flyttat den dit, sände HERRENS hand mycket stor förvirring i staden. Han slog stadens folk, både små och stora, med bölder.


text:
<pb/>Då sände de Guds ark till Ekron. Men när Guds ark kom till Ekron, ropade ekroniterna: ”De har skickat hit Israels Guds ark till oss för att döda oss och vårt folk!”


text:
De sände bud och samlade alla filisteernas furstar och sade: ”Sänd bort Israels Guds ark, så att den får komma tillbaka till sin plats igen och inte dödar oss och vårt folk.” En dödlig förvirring hade nämligen uppstått i hela staden. Guds hand låg mycket tung över den.


text:
kallade filisteerna till sig präster och spåmän och sade: ”Vad ska vi göra med HERRENS ark? Säg oss hur vi ska sända den tillbaka till dess plats.”


text:
De svarade: ”Om ni vill sända i väg Israels Guds ark ska ni inte sända bort den utan gåvor. Ni måste i varje fall ge honom ett skuldoffer. Då ska ni bli botade, och ni ska förstå varför hans hand inte drar sig tillbaka från er.”


text:
<pb/>De frågade: ”Vad för slags skuldoffer ska vi sända honom?” De svarade: ”Fem bölder av guld och fem råttor av guld, lika många som filisteernas furstar, för samma plåga har drabbat er alla och era furstar.


text:
<f>ⓟ</f> Ni ska göra avbildningar av era bölder och avbildningar av råttorna som fördärvar ert land. Ge så ära åt Israels Gud. Kanske lättar han då sin hand över er och era gudar och ert land.


text:
<f>ⓠ</f> Varför förhärdar ni era hjärtan så som farao och egyptierna gjorde? När han visade sin makt mot dem, släppte de då inte israeliterna och lät dem gå?


text:
<pb/>Så gör nu en ny vagn och ta två kor som ger di och som inte har burit något ok. Spänn korna för vagnen, men ta hem deras kalvar från dem.


text:
Sätt HERRENS ark på vagnen och lägg ner guldföremålen som ni ger honom som skuldoffer<f>[36]</f> i ett skrin vid sidan av den. Sänd sedan i väg vagnen.


text:
Se efter om den tar vägen till sitt eget land, till Bet-Shemesh. Då var det han som vållade oss den stora olyckan. Men annars vet vi att det inte var hans hand som slog oss utan att det drabbade oss av en slump.”


text:
<pb/>Männen gjorde så. De tog två kor som gav di och spände dem för vagnen. Men kornas kalvar stängde de in hemma.


text:
Och de satte HERRENS ark på vagnen och även skrinet med guldråttorna och med avbildningarna av deras bölder.


text:
Korna gick raka vägen mot Bet-Shemesh<f>[37]</f>. De gick hela tiden samma väg. De gick där och råmade utan att vika av vare sig till höger eller till vänster. Filisteernas furstar följde efter dem ända till gränsen mot Bet-Shemesh.


text:
<pb/>Folket i Bet-Shemesh höll på med veteskörd<f>[38]</f> i dalen. De lyfte sin blick och fick syn på arken, och de blev mycket glada när de såg den.


text:
När vagnen nådde åkern hos Josua från Bet-Shemesh stannade den där, och där låg en stor sten. Då högg de upp trävirket från vagnen och offrade korna till brännoffer åt HERREN.


text:
Leviterna lyfte ner HERRENS ark, tillsammans med skrinet med guldföremålen som stod där bredvid, och satte det på den stora stenen. Invånarna i Bet-Shemesh offrade på den dagen brännoffer och slaktoffer åt HERREN.


text:
<pb/>De bölder av guld som filisteerna gav som skuldoffer åt HERREN var: en för Ashdod, en för Gaza, en för Ashkelon, en för Gat, en för Ekron.


text:
Men guldråttorna var lika många som filisteernas alla städer under de fem furstarna, och då medräknades både befästa städer och landsbygdens byar. Den stora stenen där de satte ner HERRENS ark är ett vittne, och den finns kvar än i dag på betshemeshiten Josuas åker.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> Av invånarna i Bet-Shemesh blev några slagna för att de hade sett in i HERRENS ark.<f>[39]</f> HERREN dödade sjuttio man bland folket, femtio var hövdingar.<f>[40]</f> Och folket sörjde över att HERREN hade slagit så många bland dem.


text:
<pb/>Invånarna i Bet-Shemesh sade: ”Vem kan bestå inför HERREN, denne helige Gud? Till vem ska han dra vidare härifrån oss?”


text:
De skickade sändebud till dem som bodde i Kirjat-Jearim<f>[41]</f> och sade: ”Filisteerna har sänt tillbaka HERRENS ark. Kom ner hit och hämta upp den till er.”


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Då kom Kirjat-Jearims män och hämtade upp HERRENS ark dit och förde den in i Abinadabs hus på höjden. De helgade hans son Eleasar till att ta hand om HERRENS ark.


text:
<pb/>Från den dagen då arken fick sin plats i Kirjat-Jearim gick en lång tid, tjugo år.<f>[42]</f> Hela Israels hus suckade efter HERREN.


text:
<f>ⓣ</f> Men Samuel sade till alla israeliterna: ”Om ni av hela ert hjärta vill vända om till HERREN, så gör er av med de främmande gudarna och ashtarterna och vänd era hjärtan till HERREN och tjäna endast honom. Då ska han rädda er från filisteernas hand.”


text:
<pb/><f>ⓥ</f> Sedan sade Samuel: ”Samla hela Israel till Mispa<f>[43]</f>, så ska jag be till HERREN för er.”


text:
<f>ⓦ</f> Då samlades de i Mispa och öste upp vatten och hällde ut det inför HERREN och fastade den dagen och sade: ”Vi har syndat mot HERREN.” Och Samuel dömde<f>[44]</f> Israels barn i Mispa.


text:
<pb/>När filisteerna hörde att Israels barn hade samlats i Mispa, drog filisteernas furstar upp mot Israel. Israeliterna fick höra det och blev rädda för filisteerna.


text:
Israels barn sade till Samuel: ”Sluta inte ropa till HERREN vår Gud för oss, så att han räddar oss från filisteernas hand.”


text:
Då tog Samuel ett dilamm och offrade det som ett helt brännoffer åt HERREN. Samuel ropade till HERREN för Israel och HERREN bönhörde honom.


text:
<f>ⓧ</f> Medan Samuel offrade brännoffret ryckte filisteerna fram till strid mot Israel. Men HERREN lät ett starkt åskväder dundra över filisteerna på den dagen och förvirrade dem, och de blev slagna av Israel.


text:
Och Israels män drog ut från Mispa och förföljde filisteerna och nergjorde dem ända till trakten nedanför Bet-Kar.


text:
<pb/><f>ⓨ</f> Då tog Samuel en sten och reste den mellan Mispa och Shen<f>[45]</f> och gav den namnet Eben-Ezer,<f>[46]</f> och han sade: ”Ända till nu har HERREN hjälpt oss.”


text:
Så blev filisteerna kuvade och kom inte in i Israels land mer. HERRENS hand var emot filisteerna så länge Samuel levde.


text:
Städerna som filisteerna hade tagit från Israel kom alla tillbaka till Israel, från Ekron ända till Gat. Även det tillhörande området räddade Israel tillbaka från filisteerna, och det blev fred mellan Israel och amoreerna<f>[47]</f>.


text:
Sedan brukade han vända tillbaka till Rama, som var hans hem, och dömde Israel där. Han byggde där ett altare åt HERREN.


text:
<f>ⓩ</f> Hans förstfödde hette Joel och hans andre son Abia.<f>[48]</f> De var domare i Beer-Sheba<f>[49]</f>.


text:
<f>ⓐ</f> Men hans söner vandrade inte på hans väg utan vek av från den och sökte egen vinning. De tog mutor och förvrängde lagen.


text:
<f>ⓒ</f> och sade till honom: ”Du är gammal och dina söner vandrar inte på dina vägar. Sätt nu en kung över oss till att styra över oss, så som alla andra folk har.”


text:
<pb/><f>ⓓ</f> Det var i Samuels ögon ett dåligt förslag när de sade: ”Ge oss en kung<f>[50]</f> till att styra över oss.” Och Samuel bad till HERREN.


text:
<f>ⓔ</f> Då sade HERREN till Samuel: ”Lyssna till folket i allt de säger till dig. Det är inte dig de har förkastat, utan det är mig de har förkastat som kung över dem.


text:
Så har de alltid gjort, från den dag jag förde dem upp ur Egypten ända till denna dag. De har övergett mig och tjänat andra gudar och så gör de också mot dig.


text:
<f>ⓕ</f> Men lyssna nu till deras ord. Du ska varna dem allvarligt och förklara för dem vilka rättigheter kungen får som kommer att regera över dem.”


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Han sade: ”Denna rättighet får den kung som kommer att regera över er: Han ska ta era söner till att göra tjänst på hans vagnar och bland hans ryttare och springa framför hans vagn<f>[51]</f>.


text:
Han ska sätta dem till befäl över tusen och till befäl över femtio eller till att plöja hans åkrar och bärga hans skörd eller till att tillverka hans krigsredskap och utrustning för hans vagnar.


text:
Och han ska ta era tjänare och tjänarinnor och era bästa unga män liksom era åsnor och använda dem för sitt behov.


text:
Vi vill också bli som alla andra folk. Vår kung ska döma oss. Han ska dra ut framför oss och föra våra krig.”


text:
Då sade HERREN till Samuel: ”Lyssna till deras ord och sätt en kung över dem.” Och Samuel sade till Israels män: ”Gå hem, var och en till sin stad.”


text:
<pb/><f>ⓗ</f> I Benjamin levde en man som hette Kish, son till Abiel, son till Seror, son till Bekorat, son till Afia, son till en benjaminit. Han var en mäktig man.


text:
Han hade en son som hette Saul,<f>[54]</f> en ståtlig ung man. Ingen bland Israels barn var vackrare än han. Han var huvudet högre än allt folket.


text:
<pb/>En gång hade åsnestona sprungit bort för Sauls far Kish. Då sade Kish till sin son Saul: ”Ta med dig en av tjänarna och gå och leta efter åsnorna.”


text:
Då vandrade han genom Efraims bergsbygd<f>[55]</f> och därefter genom Shalishalandet, men de fann dem inte. De gick genom Shaalimslandet, men där var de inte. Sedan tog han vägen genom Benjamins land, men inte heller där fann de dem.


text:
När de sedan hade kommit in i Sufs land, sade Saul till tjänaren som han hade med sig: ”Kom, vi går hem igen. Annars kan min far bli orolig för vår skull i stället för att tänka på åsnorna.”


text:
<pb/>Men han svarade honom: ”Se, i den här staden finns en gudsman. Han är högt ansedd och allt han säger, det sker. Låt oss nu gå dit. Kanske han kan säga oss vilken väg vi ska ta.”


text:
<f>ⓘ</f> Då sade Saul till sin tjänare: ”Men om vi går dit, vad ska vi då ta med till mannen? Brödet är ju slut i vår packning och vi har inte heller någon annan gåva att ta med till gudsmannen. Eller vad har vi?”


text:
Tjänaren svarade Saul än en gång: ”Se, här har jag en kvarts sikel silver.<f>[56]</f> Den ska jag ge gudsmannen så att han säger oss vilken väg vi ska ta.”


text:
<f>ⓙ</f> — När man förr i tiden i Israel gick för att fråga Gud sade man: ”Kom, vi går till siaren.” Den som man nu kallar profet kallade man förr siare. —


text:
Saul sade till sin tjänare: ”Ditt förslag är bra. Kom så går vi!” Så gick de till staden där gudsmannen fanns.


text:
<pb/>När de gick uppför höjden där staden låg mötte de några flickor som gick ut för att hämta vatten, och de frågade dem: ”Är siaren här?”


text:
”Ja, alldeles i närheten”, svarade de. ”Men skynda er, för i dag har han kommit till staden. I dag har folket en offerfest på offerhöjden.


text:
Om ni går in i staden, träffar ni honom innan han går upp på höjden till måltiden. Folket äter inte förrän han kommer, för han ska välsigna offret. Först därefter börjar de inbjudna äta. Så gå upp dit, för just nu kan ni träffa honom.”


text:
Så gick de upp till staden. Och när de kom in i staden, se, då kom Samuel ut mot dem på väg upp till offerhöjden.


text:
<f>ⓚ</f> ”I morgon vid den här tiden ska jag sända dig en man från Benjamins land. Honom ska du smörja till furste för mitt folk Israel. Han ska rädda mitt folk från filisteernas hand, för jag har sett till mitt folk eftersom deras rop har kommit till mig.”


text:
<pb/>När Samuel fick se Saul sade HERREN till honom: ”Se, där är mannen som jag talade till dig om: Han ska styra mitt folk.”


text:
Samuel svarade Saul: ”Jag är siaren. Gå före mig upp till offerhöjden, för ni ska äta där med mig i dag. Men i morgon ska jag låta dig gå, och jag ska ge dig besked om allt vad du har på hjärtat.


text:
Bekymra dig inte för åsnorna som har varit borta för dig i tre dagar, för de har kommit till rätta. Vem tillhör all Israels härlighet<f>[57]</f> om inte dig och hela din fars hus?”


text:
Saul svarade: ”Jag är ju en benjaminit från en av de minsta stammarna i Israel,<f>[58]</f> och min släkt är den ringaste bland alla släkter i Benjamins stam. Varför talar du till mig på det sättet?”


text:
<pb/>Men Samuel tog Saul och hans tjänare och förde dem in i salen och gav dem den förnämsta platsen bland de omkring trettio män som var inbjudna.


text:
Samuel sade till kocken: ”Ge mig stycket som jag gav dig och som jag sade att du skulle ta hand om.”


text:
Då tog kocken fram lårstycket<f>[59]</f> och vad som hörde till det och satte fram det åt Saul. Och Samuel sade: ”Här är det som blivit sparat, ta för dig och ät! Det blev undanlagt åt dig just för den här stunden, när jag sade att jag hade inbjudit folket.” Och Saul åt den dagen med Samuel.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> De steg upp tidigt, och i gryningen ropade Samuel upp till Saul på taket: ”Stig upp, så ska jag följa dig på väg.” Då steg Saul upp och de gick båda i väg, han och Samuel.


text:
När de var på väg ner mot utkanten av staden, sade Samuel till Saul: ”Säg till tjänaren att gå före oss.” Och tjänaren fick gå. ”Men stanna själv här, så ska jag låta dig höra Guds ord.”


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Samuel tog sin oljeflaska och hällde olja på Sauls huvud, kysste honom och sade: ”Se, HERREN har smort dig<f>[60]</f> till furste över sin arvedel.


text:
<f>ⓝ</f> När du går i väg från mig i dag ska du träffa två män vid Rakels grav, i Selsa på Benjamins område. De kommer att säga till dig: Åsnorna som du gick för att söka har kommit till rätta. Så din far tänker inte mer på åsnorna, men han är orolig för er skull och säger: Vad ska jag göra för min son?


text:
När du har gått vidare därifrån och kommit till Tabors terebint, ska du där möta tre män på väg upp till Gud i Betel. En av dem bär tre killingar, en bär tre brödkakor och en bär en vinlägel.


text:
Sedan kommer du till Guds Gibea där filisteernas postering är. Och när du kommer in i staden, träffar du på en skara profeter som är på väg ner från offerhöjden med lyra, tamburin, flöjt och harpa<f>[61]</f> framför sig medan de själva profeterar.


text:
<pb/>HERRENS Ande ska komma över dig, och du ska profetera med dem och bli förvandlad till en annan människa.


text:
<f>ⓞ</f> Och du ska gå före mig till Gilgal. Se, jag ska komma ner till dig för att offra brännoffer och gemenskapsoffer. Du ska vänta i sju dagar tills jag kommer till dig och meddelar vad du ska göra.”


text:
<pb/>När Saul vände sig om för att gå ifrån Samuel, förvandlade Gud hans hjärta. Alla dessa tecken inträffade samma dag.


text:
När de kom till Gibea kom en skara profeter emot honom. Då föll Guds Ande över honom, och han profeterade mitt ibland dem.


text:
Alla som hade känt Saul förut fick se att han profeterade tillsammans med profeterna, och de sade till varandra: ”Vad har hänt med Kishs son? Är också Saul bland profeterna?”


text:
<f>ⓟ</f> Men en av männen därifrån svarade: ”Vem är deras far?” Härav uppkom ordspråket: ”Är också Saul bland profeterna?”


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Då frågade Sauls farbror honom och hans tjänare: ”Vart gick ni?” ”För att leta efter åsnorna”, svarade han. ”Men när vi såg att vi inte kunde hitta dem någonstans, gick vi till Samuel.”


text:
Saul svarade sin farbror: ”Han talade om för oss att åsnorna hade kommit till rätta.” Men vad Samuel hade sagt om kungadömet berättade han inte för honom.


text:
Han sade till Israels barn: ”Så säger HERREN, Israels Gud: Jag förde Israel upp ur Egypten, och jag befriade er från egyptierna och från alla andra kungadömen som förtryckte er.


text:
<f>ⓡ</f> Men i dag har ni förkastat er Gud, som räddade er ur alla era olyckor och svårigheter, och ni har sagt till honom: Sätt en kung över oss. Så träd nu fram inför HERREN efter era stammar och era släkter.”


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Därefter lät Samuel alla Israels stammar gå fram. Då träffades Benjamins stam av lotten.


text:
När han sedan lät släkt efter släkt i Benjamins stam gå fram, träffades Matris släkt av lotten. Därpå träffades Saul, Kishs son, av lotten. Men när de sökte efter honom kunde de inte finna honom.


text:
Och de frågade HERREN än en gång: ”Har mannen kommit hit än?” HERREN svarade: ”Se, han gömmer sig bland trossen.”


text:
<f>ⓣ</f> De sprang dit och hämtade honom, och när han stod bland folket var han huvudet högre än alla andra.


text:
<f>ⓤ</f> Samuel sade till allt folket: ”Här ser ni den som HERREN har utvalt. Det finns ingen som han bland allt folket.” Då jublade alla och ropade: ”Leve kungen!”


text:
<f>ⓥ</f> Samuel förklarade för folket kungadömets rättigheter<f>[62]</f> och skrev upp dem i en bok och lade den inför HERREN. Sedan lät Samuel allt folket gå hem, var och en till sitt.


text:
Också Saul begav sig hem, till Gibea, och en skara stridsmän vilkas hjärtan Gud hade rört följde honom.


text:
<pb/><f>ⓦ</f> Men några onda män sade: ”Hur ska den där kunna rädda oss?” De föraktade honom och bar inte fram några gåvor till honom. Men han låtsades som om han inte märkte det.


text:
<pb/>Ammoniten Nahash<f>[63]</f> drog upp och belägrade Jabesh i Gilead. Då sade alla män i Jabesh till Nahash: ”Slut förbund med oss, så ska vi tjäna dig.”


text:
Ammoniten Nahash svarade dem: ”På detta villkor ska jag sluta förbund med er: att jag får sticka ut högra ögat på er alla och därmed dra skam över hela Israel.”


text:
De äldste i Jabesh sade till honom: ”Ge oss sju dagars frist, så att vi kan skicka sändebud över hela Israels land. Om då ingen vill hjälpa oss, kommer vi ut till dig.”


text:
<pb/>Just då kom Saul gående från åkern bakom sina oxar, och Saul frågade: ”Vad är det med folket, eftersom de gråter?” De berättade för honom vad männen från Jabesh hade sagt.


text:
<f>ⓨ</f> Han tog ett par oxar och styckade dem och sände omkring<f>[64]</f> styckena med sändebuden över hela Israels land och lät säga: ”Den som inte drar ut efter Saul och Samuel, med hans oxar ska det göras på detta sätt.” Då kom fruktan från HERREN över folket så att de drog ut som en enda man.


text:
Och Saul inmönstrade dem i Besek<f>[65]</f>, och Israels barn utgjorde då 300 000 och Juda män 30 000.


text:
<pb/>De sade till sändebuden som hade kommit: ”Så ska ni säga till männen i Jabesh i Gilead: I morgon ska ni få hjälp, när solen bränner som hetast.” Sändebuden kom och meddelade männen i Jabesh detta, och de blev glada över beskedet.


text:
Då meddelade männen i Jabesh ammoniterna: ”I morgon ska vi komma ut till er, och ni får då göra med oss vad ni finner för gott.”


text:
<pb/>Dagen därefter delade Saul upp folket i tre grupper. De trängde in i lägret vid morgonväkten och nergjorde ammoniterna ända tills dagen blev som hetast. De som kom undan blev så kringspridda att inte två av dem kom undan tillsammans.


text:
<pb/><f>ⓩ</f> Då sade folket till Samuel: ”Vilka var de som sade: Skulle Saul bli kung över oss? Ta hit dessa män så att vi får döda dem.”


text:
Då gick allt folket till Gilgal och gjorde Saul till kung där inför HERREN i Gilgal. De offrade gemenskapsoffer inför HERRENS ansikte, och Saul och alla Israels män var mycket glada.


text:
<pb/><f>ⓑ</f> Samuel sade till hela Israel: ”Se, jag har lyssnat till er och till allt ni sagt till mig. Jag har gett er en kung.


text:
Nu är det han som ska vara er ledare. Jag är gammal och grå och ni har mina söner bland er. Hittills är det jag som varit er ledare, från min ungdom ända till i dag.


text:
<f>ⓒ</f> Se, här står jag. Vittna nu mot mig inför HERREN och inför hans smorde. Har jag tagit någons oxe, eller har jag tagit någons åsna? Har jag förtryckt någon eller varit våldsam mot någon? Har jag tagit mutor av någon för att se mellan fingrarna med honom? I så fall ska jag ersätta det.”


text:
De svarade: ”Du har inte förtryckt oss, du har inte varit våldsam mot oss och inte tagit något från någon.”


text:
Då sade han till dem: ”HERREN är vittne mot er, och hans smorde är vittne denna dag att ni inte har funnit något hos mig.” De svarade: ”Ja, han är vittne.”


text:
<pb/>Samuel sade till folket: ”Det var HERREN som insatte Mose och Aron och förde era fäder upp ur Egyptens land.


text:
Ställ nu upp er, så att jag kan gå till rätta med er inför HERREN med tanke på alla de rättfärdiga gärningar som HERREN har gjort med er och era fäder.


text:
<f>ⓓ</f> När Jakob hade kommit till Egypten ropade era fäder till HERREN, och HERREN sände Mose och Aron som förde era fäder ut ur Egypten och lät dem bosätta sig här på denna plats.


text:
<f>ⓔ</f> Men de glömde HERREN sin Gud. Då sålde han dem i Siseras hand, härföraren i Hasor, och i filisteernas hand och i den moabitiske kungens hand, och alla dessa stred mot dem.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Men de ropade till HERREN och sade: Vi har syndat, vi har övergett HERREN och tjänat baalerna och astarterna, men rädda oss nu från våra fienders hand så ska vi tjäna dig.


text:
<f>ⓖ</f> Då sände HERREN Jerubbaal, Bedan<f>[66]</f>, Jefta och Samuel och räddade er från era fiender runt omkring, och ni fick bo i trygghet.


text:
<f>ⓗ</f> Men när ni såg Nahash, ammoniternas kung, komma emot er, sade ni till mig: Nej, en kung måste regera över oss — trots att HERREN er Gud är er kung.


text:
<pb/><f>ⓘ</f> Se, här är nu den kung som ni har valt, som ni bad om. HERREN har nu satt en kung över er.


text:
Om ni fruktar HERREN och tjänar honom och hör hans röst och inte är upproriska mot HERRENS befallning, då ska både ni och kungen som regerar över er följa HERREN er Gud.


text:
Men om ni inte hör HERRENS röst utan är upproriska mot HERRENS befallning, då ska HERRENS hand vara mot er liksom mot era fäder.


text:
<f>ⓙ</f> Nu är det tiden för veteskörden<f>[67]</f>, men jag ska ropa till HERREN att han ska låta det åska och regna. Då ska ni förstå och se hur mycket ont ni gjorde i HERRENS ögon när ni begärde en kung.”


text:
Samuel ropade till HERREN, och HERREN lät det åska och regna den dagen. <pb/>Då greps folket av stor fruktan för HERREN och för Samuel.


text:
Och allt folket sade till Samuel: ”Be till HERREN din Gud för dina tjänare så att vi inte dör, eftersom vi till alla våra andra synder lagt det onda att vi begärde en kung<f>[68]</f>.”


text:
<f>ⓚ</f> Samuel sade till folket: ”Var inte rädda. Ni har gjort allt detta onda, men vik bara inte av från HERREN utan tjäna HERREN av hela ert hjärta.


text:
<f>ⓛ</f> Vik inte av för att följa tomma avgudar som varken kan hjälpa eller befria, för de är bara tomhet.


text:
<f>ⓜ</f> För sitt stora namns skull ska HERREN inte förskjuta sitt folk, eftersom HERREN har bestämt sig för att göra er till sitt folk.


text:
<pb/>Aldrig att jag skulle synda så mot HERREN att jag slutar be för er. Jag vill i stället lära er den goda och rätta vägen.


text:
Se bara till att ni fruktar HERREN och tjänar honom troget av hela ert hjärta, för se, han har gjort stora ting med er.


text:
valde han ut 3 000 män åt sig ur Israel. Själv hade Saul 2 000 hos sig i Mikmas och i Betels bergsbygd, och 1 000 var hos Jonatan i Gibea i Benjamin. Men resten av folket hade han låtit gå hem, var och en till sin boning.


text:
<pb/>Jonatan<f>[70]</f> angrep filisteernas utpost i Geba,<f>[71]</f> och filisteerna fick höra det. Men Saul lät blåsa i horn över hela landet och säga: ”Hör, hebreer!”


text:
Så fick hela Israel höra att Saul hade angripit filisteernas utpost och att Israel nu var hatade av filisteerna. <pb/>Folket kallades samman för att följa Saul till Gilgal.


text:
Filisteerna samlades då för att strida mot Israel med 30 000 vagnar<f>[72]</f> och 6 000 ryttare och fotfolk så talrikt som sanden på havets strand. De drog upp och slog läger vid Mikmas öster om Bet-Aven.


text:
När israeliterna insåg att de var i nöd eftersom folket var trängt, gömde de sig i grottor, snår och klippor, i valv<f>[73]</f> och i gropar.


text:
Några av hebreerna gick över Jordan in i Gads och Gileads land. <pb/>Men Saul var kvar i Gilgal, och allt folket som följde honom bävade.


text:
<f>ⓝ</f> Han väntade i sju dagar, den bestämda tid som Samuel hade angett. Men när Samuel inte kom till Gilgal, började folket skingras och gå ifrån honom.


text:
Då sade Saul: ”För fram brännoffret och gemenskapsoffret till mig.” Därefter offrade han brännoffret.


text:
<pb/>Men Samuel frågade: ”Vad har du gjort?” Saul svarade: ”När jag såg hur folket skingrades och gick ifrån mig och du inte kom under den bestämda tiden, medan filisteerna samlades vid Mikmas,


text:
tänkte jag: Nu kommer filisteerna ner mot mig här i Gilgal, och jag har fortfarande inte bett om HERRENS hjälp. Då tog jag mod till mig och offrade brännoffret.”


text:
<pb/>Samuel sade: ”Du har handlat dåraktigt. Du har inte hållit det bud som HERREN din Gud har gett dig. Om du hade gjort det, skulle HERREN ha befäst ditt kungadöme över Israel för all framtid.


text:
<f>ⓞ</f> Men nu ska ditt kungadöme inte bestå. HERREN har sökt sig en man efter sitt hjärta och utsett honom till furste över sitt folk. Men du har inte hållit vad HERREN befallt dig.”


text:
<pb/><f>ⓟ</f> Därefter bröt Samuel upp och gick från Gilgal till Gibea i Benjamin. Men Saul inmönstrade folket som fanns hos honom, det var omkring sexhundra man.


text:
Saul och hans son Jonatan stannade i Geba i Benjamin med folket som fanns hos dem, medan filisteerna hade slagit läger vid Mikmas.<f>[74]</f>


text:
En skara drog ut ur filisteernas läger för att härja. Den var uppdelad i tre grupper. En tog vägen mot Ofra i Shuals område,


text:
en tog vägen mot Bet-Horon och en grupp tog vägen till det område som vette mot Seboimdalen, åt öknen till.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Det fanns ingen smed i hela Israels land, eftersom filisteerna var rädda att hebreerna skulle göra sig svärd eller spjut.


text:
Därför måste varje israelit gå ner till filisteerna om han ville vässa sin lie, sin plogbill, sin yxa eller sin skära.


text:
Och priset för slipning var en pim<f>[75]</f> för skärorna och plogbillarna och en tredjedels sikel för gafflarna och yxorna och för att få en udd påsatt.


text:
Det innebar att när striden skulle börja hade inte en enda av Sauls och Jonatans män något svärd eller spjut. Det var bara Saul själv och hans son Jonatan som hade sådana.


text:
<pb/>En dag sade Sauls son Jonatan till sin väpnare: ”Kom, så går vi över till filisteernas förpost där på andra sidan.” Men detta talade han inte om för sin far.


text:
<f>ⓡ</f> Saul befann sig då vid Gibeas gräns, under granatträdet i Migron, och folket som var med honom utgjorde omkring sexhundra man.


text:
<f>ⓢ</f> Ahia, son till Ahitub, som var bror till I-Kabod, son till Pinehas, son till Eli, HERRENS präst i Shilo, bar då efoden. Och folket visste inte att Jonatan hade gett sig av.


text:
<pb/><f>ⓣ</f> Men i passet där Jonatan försökte gå över för att komma till filisteernas förpost fanns en klippa på vardera sidan. Den ena hette Boses och den andra Sene.


text:
<f>ⓤ</f> Jonatan sade till sin väpnare: ”Kom, vi går över till de där oomskurnas förpost. Kanske kommer HERREN att göra något för oss. För inget hindrar HERREN att ge seger genom några få lika väl som genom många.”


text:
<f>ⓥ</f> Om de säger till oss: ”Stå stilla tills vi kommer fram till er”, då ska vi stanna där vi är och inte klättra upp till dem.


text:
Men om de säger: ”Kom upp hit till oss”, då ska vi gå upp dit, för då har HERREN gett dem i vår hand. Detta ska vara tecknet för oss.”


text:
<pb/><f>ⓦ</f> När båda två nu blev synliga för filisteernas förpost sade filisteerna: ”Se! Hebreerna kryper fram ur hålorna där de gömt sig.”


text:
Förpostens manskap ropade till Jonatan och hans väpnare: ”Kom upp till oss, så ska vi lära er!” Då sade Jonatan till sin väpnare: ”Kom med upp efter mig, för HERREN har gett dem i Israels hand.”


text:
<f>ⓧ</f> Jonatan klättrade upp på händer och fötter, och hans väpnare följde honom. Och filisteerna föll framför Jonatan, och hans väpnare gick efter honom och gav dem dödsstöten.


text:
I det första anfallet nergjorde Jonatan och hans väpnare omkring tjugo man längs ungefär ett halvt plogland<f>[76]</f>.


text:
<pb/><f>ⓨ</f> Då spred sig skräck i lägret på fältet och bland allt folket. Förposten och de som gått ut på härjningståg började också darra. Marken skakade och det spreds en skräck från Gud.


text:
<pb/>Sauls väktare i Gibea i Benjamin fick se att mängden skingrades och att man irrade hit och dit.


text:
Då sade Saul till folket som han hade hos sig: ”Räkna folket och se vem som har lämnat oss.” När de gjorde så, upptäckte de att Jonatan och hans väpnare inte var där.


text:
<f>ⓩ</f> Då sade Saul till Ahia: ”Hämta Guds ark!” Guds ark fanns nämligen på den tiden hos israeliterna.


text:
Medan Saul talade med prästen ökade förvirringen i filisteernas läger. Då sade Saul till prästen: ”Dra tillbaka din hand.”


text:
<f>ⓐ</f> Saul och allt folket som var med honom samlades och drog till stridsplatsen. Och se, den ene hade lyft sitt svärd mot den andre. Förvirringen var mycket stor.


text:
<pb/>De hebreer som sedan gammalt lydde under filisteerna och som hade dragit upp med dem och fanns här och där i lägret, också de gick nu över till israeliterna som var med Saul och Jonatan.


text:
Och när de israeliter som hade gömt sig i Efraims bergsbygd hörde att filisteerna flydde, satte också alla dessa efter dem och stred mot dem.


text:
<pb/>Fastän Israels män den dagen hade drivits hårt, band Saul folket med denna ed: ”Förbannad är den som äter något före kvällen när jag fått hämnd på mina fiender.” Ingen bland folket smakade då någon mat.


text:
Men när folket kom in i skogen och såg den utflutna honungen vågade ingen föra handen till munnen, eftersom folket var rädda för eden.


text:
Jonatan däremot hade inte hört när hans far band folket med eden, så han räckte ut staven som han hade i handen och doppade dess ände i honungskakan och förde handen till munnen. Då klarnade hans ögon.


text:
<pb/>Men en man ur folket sade till honom: ”Din far har bundit folket med en ed och sagt: Förbannad är den som äter något i dag. Därför är folk utmattade.”


text:
Jonatan svarade: ”Min far har dragit olycka över landet. Se hur klara mina ögon blev när jag smakade lite av honungen.


text:
Tänk om folket i dag hade fått äta sig mätta av bytet de fann hos sina fiender! Hur mycket större skulle då inte filisteernas nederlag ha blivit!”


text:
<pb/>Men den dagen slog de filisteerna och förföljde dem från Mikmas till Ajalon<f>[78]</f>. Sedan var folket mycket utmattat.


text:
De kastade sig över bytet och tog får, oxar och kalvar och slaktade dem på marken och åt köttet med blodet i.


text:
<f>ⓑ</f> Man berättade det för Saul och sade: ”Se, folket syndar mot HERREN genom att äta kött med blodet i.” Då sade han: ”Ni har handlat trolöst. Vältra nu fram en stor sten till mig!”


text:
Sedan sade Saul: ”Gå ut bland folket och säg till dem: Var och en ska föra hit sin oxe och sitt får till mig och slakta dem här och äta. Synda inte mot HERREN genom att äta köttet med blodet i!” Under natten förde var och en bland folket själv fram sina oxar och slaktade dem där.


text:
<pb/>Saul sade: ”Låt oss dra ner i natt och förfölja filisteerna och plundra dem ända tills det blir ljust i morgon. Vi ska inte lämna en enda av dem kvar.” De svarade: ”Gör vad du anser är rätt.” Men prästen sade: ”Låt oss träda fram hit till Gud.”


text:
<f>ⓒ</f> Då frågade Saul Gud: ”Ska jag dra ner och förfölja filisteerna? Vill du ge dem i Israels hand?” Men han gav honom inte något svar den dagen.


text:
<pb/>Då sade Saul: ”Kom fram hit, alla ni som är ledare för folket, så att vi får veta och se vad det är för en synd som har begåtts i dag.


text:
Så sant HERREN lever, han som har räddat Israel: Om det så vore min son Jonatan, måste han dö.” Men ingen bland folket svarade honom.


text:
Då sade han till hela Israel: ”Ställ er på ena sidan, så ska jag och min son Jonatan ställa oss på andra sidan.” Folket svarade Saul: ”Gör vad du anser är rätt.”


text:
<f>ⓓ</f> Saul sade till HERREN, Israels Gud: ”Låt sanningen komma fram.” Då träffades Saul och Jonatan av lotten, och folket gick fritt.


text:
Saul sade till Jonatan: ”Berätta för mig vad du gjort.” Då berättade Jonatan för honom: ”Med änden av staven i min hand tog jag lite honung och smakade på den. Här är jag. Ska jag nu dö?”


text:
Men folket sade till Saul: ”Skulle Jonatan dö, han som vann denna stora seger åt Israel? Aldrig! Så sant HERREN lever, inte ett hår från hans huvud ska falla till jorden, för han har gjort detta i dag med Guds hjälp.” Så friade folket Jonatan, han behövde inte dö.


text:
<pb/>När Saul hade tagit över kungamakten i Israel förde han krig mot alla sina fiender runt omkring<f>[79]</f>: mot Moab, ammoniterna, Edom, kungarna i Soba och filisteerna. Vart han än vände sig segrade han.


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Sauls söner var Jonatan, Jishvi och Malki-Shua. Av hans båda döttrar hette den äldre Merab och den yngre Mikal.


text:
Sauls hustru hette Ahinoam, Ahimaas dotter. Hans överbefälhavare hette Abner, son till Ner, som var Sauls farbror.


text:
<pb/>Kriget mot filisteerna rasade häftigt så länge Saul levde. Och närhelst Saul såg en stark och stridsduglig man, tog han honom i sin tjänst.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Samuel sade till Saul: ”Det var mig HERREN sände att smörja dig till kung över sitt folk Israel. Hör nu HERRENS ord.


text:
<f>ⓗ</f> Så säger HERREN Sebaot: Jag ska straffa Amalek<f>[80]</f> för det han gjorde mot Israel, när han ställde sig i vägen för honom då han drog upp ur Egypten.


text:
<f>ⓘ</f> Dra ut och slå amalekiterna och vig<f>[81]</f> allt de har åt förintelse. Skona dem inte utan döda både män och kvinnor, barn och spädbarn, kor och får, kameler och åsnor.”


text:
<pb/>Saul kallade samman folket och inmönstrade dem i Telaim<f>[82]</f>: 200 000 man fotfolk och dessutom 10 000 man från Juda.


text:
<f>ⓙ</f> Han sade till keniterna<f>[83]</f>: ”Skilj er från amalekiterna och dra bort så att jag inte utrotar er tillsammans med dem. Ni visade ju barmhärtighet mot alla Israels barn när de drog ut ur Egypten.” Då skilde sig keniterna från amalekiterna.


text:
<pb/><f>ⓚ</f> Sedan slog Saul amalekiterna från Havila ända fram emot Shur, som ligger öster om Egypten.


text:
Men Saul och folket skonade Agag och det bästa och det näst bästa av fåren, korna och lammen, kort sagt, allt som var av värde. Det ville de inte viga åt förintelse. All boskap däremot som var dålig och värdelös vigde de åt förintelse.


text:
<f>ⓜ</f> ”Jag ångrar att jag gjort Saul till kung, för han har vänt sig från mig och inte utfört mina befallningar.” Det bedrövade Samuel och han ropade till HERREN hela den natten.


text:
<pb/>Tidigt på morgonen steg Samuel upp och gick för att möta Saul. Man berättade för Samuel att Saul hade kommit till Karmel<f>[84]</f> och där rest en minnesstod åt sig, och sedan svängt av och fortsatt ner till Gilgal.


text:
Men Samuel sade: ”Vad är det då för bräkande av får som ljuder i mina öron, och vad är det för råmande av kor som jag hör?”


text:
Saul svarade: ”De tog med dem från amalekiterna. Folket skonade det bästa av fåren och korna för att offra åt HERREN din Gud. Men det andra har vi vigt åt förintelse.”


text:
<pb/>Då sade Samuel till Saul: ”Sluta! Jag ska tala om för dig vad HERREN sade till mig i natt.” Saul sade till honom: ”Tala.”


text:
<f>ⓝ</f> Samuel sade: ”Var det inte när du var liten i dina egna ögon som du blev ett huvud för Israels stammar och HERREN smorde dig till kung över Israel?


text:
HERREN sände i väg dig och sade: Gå och vig dessa syndare, amalekiterna, åt förintelse och strid mot dem tills du gjort slut på dem.


text:
Varför har du då inte lyssnat till HERRENS röst utan kastat dig över bytet och gjort det som är ont i HERRENS ögon?”


text:
Saul svarade Samuel: ”Jag har ju lyssnat till HERRENS röst och gått den väg som HERREN har sänt mig på. Jag har fört hit Agag, Amaleks kung, och vigt amalekiterna åt förintelse.


text:
Men folket tog av bytet får och kor, det bästa av det som skulle vigas åt förintelse, för att offra det åt HERREN din Gud i Gilgal.”


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Då sade Samuel: ”Behagar det HERREN med brännoffer och slaktoffer lika mycket som att man lyssnar till HERRENS röst? Se, lydnad är bättre än offer och lyhördhet bättre än baggars fett,


text:
<f>ⓟ</f> för upproriskhet är trolldomssynd och trots är synd och avguderi. Eftersom du har förkastat HERRENS ord har han förkastat dig som kung.”


text:
Saul sade till Samuel: ”Jag har syndat genom att inte lyda HERRENS befallning och dina ord. Jag var rädd för folket och lyssnade till dem.


text:
<f>ⓠ</f> Samuel sade till Saul: ”Jag vill inte vända tillbaka med dig, för du har förkastat HERRENS ord och HERREN har förkastat dig: du är inte längre kung över Israel.”


text:
<pb/>När Samuel vände sig om för att gå, grep han tag i hörnet på hans mantel,<f>[85]</f> och den revs sönder.


text:
<f>ⓡ</f> Samuel sade till honom: ”HERREN har i dag ryckt Israels kungarike från dig och gett det till en annan som är bättre än du.


text:
<f>ⓢ</f> Och den Härlige i Israel ljuger inte och ångrar sig inte, för han är inte en människa som ångrar sig.”


text:
Saul svarade: ”Jag har syndat. Visa mig nu ändå den äran inför de äldste i mitt folk och inför Israel att du går tillbaka tillsammans med mig, så att jag får tillbe HERREN din Gud.”


text:
<pb/>Samuel sade: ”För hit Agag till mig, Amaleks kung.” Då gick Agag med glad min<f>[86]</f> fram till honom och sade: ”Dödens bitterhet är visst förbi!”.


text:
Men Samuel sade: ”Så som ditt svärd har gjort kvinnor barnlösa, så ska din mor bli barnlös bland kvinnor.” Sedan högg Samuel Agag i stycken inför HERREN i Gilgal.


text:
Samuel ville inte se Saul mer så länge han levde, för Samuel sörjde över Saul. Och HERREN ångrade att han hade gjort Saul till kung över Israel.


text:
<pb/><f>ⓣ</f> HERREN sade till Samuel: ”Hur länge tänker du sörja över Saul? Jag har förkastat honom som kung över Israel. Fyll ditt horn med olja och ge dig av. Jag ska sända dig till betlehemiten Ishai, för jag har utsett en av hans söner åt mig till kung.”


text:
Samuel svarade: ”Hur ska jag kunna gå dit? Om Saul får höra det dödar han mig.” HERREN svarade: ”Ta med dig en kviga och säg: Jag har kommit för att offra åt HERREN.


text:
Sedan ska du bjuda in Ishai till offret<f>[87]</f>, och då ska jag låta dig veta vad du ska göra så att du smörjer åt mig den jag visar dig.”


text:
<pb/>Samuel gjorde som HERREN sade och kom till Betlehem. Men de äldste i staden blev förskräckta när de mötte honom och frågade: ”Kommer du med frid?”


text:
<f>ⓤ</f> Han svarade: ”Ja, med frid. Jag har kommit för att offra åt HERREN. Helga er och kom med mig till offret.” Och han helgade Ishai och hans söner och bjöd dem till offret.


text:
<pb/><f>ⓥ</f> När de kom dit och han fick se Eliab,<f>[88]</f> tänkte han: ”Det är säkert HERRENS smorde som står här inför HERREN.”


text:
<f>ⓦ</f> Men HERREN sade till Samuel: ”Se inte på hans yttre och hans resliga gestalt. Jag har förkastat honom, för det går inte efter vad en människa ser. En människa ser det som är för ögonen, men HERREN ser till hjärtat.”


text:
<pb/>Då kallade Ishai på Abinadab och lät honom gå fram inför Samuel. Men Samuel sade: ”HERREN har inte utvalt honom heller.”


text:
På så sätt lät Ishai sju av sina söner gå fram inför Samuel. Men Samuel sade till Ishai: ”HERREN har inte utvalt någon av dem.”


text:
<pb/><f>ⓧ</f> Och han frågade honom: ”Är det här alla pojkar du har?” Han svarade: ”Den yngste är kvar, men han vaktar fåren<f>[89]</f>.” Då sade Samuel till Ishai: ”Sänd bud och hämta honom, för vi sätter oss inte förrän han kommer hit.”


text:
Ishai sände då bud och hämtade David.<f>[90]</f> Han hade röda kinder<f>[91]</f> och vackra ögon och såg bra ut. ”Gå fram och smörj honom”, sade HERREN, ”för han är det.”


text:
<pb/><f>ⓨ</f> Då tog Samuel sitt oljehorn och smorde<f>[92]</f> honom mitt ibland hans bröder. Och HERRENS Ande kom över David från den dagen och framöver. Sedan bröt Samuel upp och gick till Rama.


text:
Så vår herre bör säga till sina tjänare här inför dig att söka upp en man som kan spela<f>[94]</f> harpa<f>[95]</f>. När den onda anden från Gud kommer över dig kan han spela och så blir det bättre med dig.”


text:
Då sade Saul till sina tjänare: ”Hitta åt mig en man som är skicklig att spela och för hit honom till mig.”


text:
En av tjänarna svarade: ”Jag har sett att betlehemiten Ishai har en son som kan spela, en djärv och duktig stridsman och en begåvad talare. Dessutom ser han bra ut och HERREN är med honom.”


text:
<pb/>Då tog Ishai en åsna lastad med bröd, en lägel vin och en killing och skickade det med sin son David till Saul.


text:
Så kom David till Saul och trädde i tjänst inför honom, och Saul tyckte så mycket om honom att han fick bära Sauls vapen.


text:
Saul sände bud till Ishai och lät säga: ”Låt David stanna i min tjänst, för han har funnit nåd för mina ögon.”


text:
När så anden från Gud kom över Saul brukade David ta harpan och spela. Då fick Saul lindring och blev bättre, och den onda anden lämnade honom.


text:
<pb/>Filisteerna samlade sina härar till strid. De samlades vid det Soko som hör till Juda och slog läger mellan Soko och Aseka,<f>[96]</f> vid Efes-Dammin.


text:
Saul och Israels män hade också samlats och slagit läger i Terebintdalen. De ställde upp sig till strid mot filisteerna.


text:
<pb/><f>ⓩ</f> Då kom det fram en kämpe vid namn Goliat från Gat ur filisteernas led. Han var sex alnar och ett kvarter<f>[97]</f> lång.


text:
På huvudet bar han en kopparhjälm, och han var klädd i en fjällpansarskjorta. Pansaret var av koppar och vägde femtusen siklar.<f>[98]</f>


text:
<f>ⓐ</f> Hans spjutskaft liknade en vävbom och hans spjutspets var av järn och vägde sexhundra siklar.<f>[100]</f> Hans sköldbärare gick framför honom.


text:
Och han stod och ropade till Israels här: ”Varför drar ni ut och ställer upp er till strid? Är inte jag en filisté och ni Sauls tjänare? Välj er en man som kommer ner hit till mig.


text:
Klarar han att strida mot mig och slå mig, så ska vi vara era slavar. Men om jag besegrar och slår honom, så ska ni vara våra slavar och tjäna oss.”


text:
<pb/><f>ⓑ</f> David var son till en efratit från Betlehem i Juda som hette Ishai och hade åtta söner. Ishai var på Sauls tid en gammal man och hade nått hög ålder.


text:
<f>ⓒ</f> Hans tre äldsta söner hade dragit ut med Saul i kriget. De tre sönerna som drog ut i kriget hette Eliab, den förstfödde, Abinadab, hans andre son, och Shamma, den tredje.


text:
Nu sade Ishai en gång till sin son David: ”Var snäll och ta en efa rostade ax<f>[101]</f> och de här tio bröden och spring med det till dina bröder i lägret.


text:
De här tio ostarna ska du ta med till deras befälhavare. Se efter om det är väl med dina bröder och ta med något livstecken från dem.


text:
<pb/>David steg upp tidigt nästa morgon. Han lämnade fåren åt en som skulle vakta dem och tog med sig det han skulle och gav sig i väg<f>[102]</f>, så som Ishai hade sagt till honom. När han kom fram till vagnborgen<f>[103]</f> skulle hären just dra ut till strid, och folket höjde härskri.


text:
David lämnade ifrån sig sakerna han hade åt trossvaktaren och skyndade bort till hären. När han kom dit hälsade han på sina bröder.


text:
<pb/>Medan han talade med dem, se, då steg kämpen som hette Goliat, filistén från Gat, fram ur filisteernas här och talade på samma sätt som förut. Och David hörde det.


text:
Israels män sade: ”Ser ni den mannen som stiger fram där? Han kommer för att håna Israel. Men den som slår honom ska kungen ge stor rikedom. Han ska få kungens dotter, och hans fars hus ska han göra fritt från skatt i Israel.”


text:
David frågade männen som stod bredvid honom: ”Vad skulle den få som slår ner den där filistén och tar bort skammen från Israel? Vem är den där oomskurne filistén att håna den levande Gudens här?”


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Hans äldste bror Eliab hörde hur han talade med männen, och han blev rasande på David och sade: ”Varför har du kommit hit? Till vem har du lämnat bort den lilla fårhjorden i öknen? Jag känner ditt övermod och ditt onda hjärta. Du har kommit för att se på striden.”


text:
Sedan vände han sig bort från honom till en annan och frågade samma sak, och han fick samma svar som förut.


text:
Saul sade till David: ”Inte kan du gå och strida mot den filistén! Du är ju bara en pojke, och han har varit krigare ända från ungdomen.”


text:
Men David svarade: ”Din tjänare har gått i vall med sin fars får. Kom det ett lejon eller en björn och tog ett får ur hjorden,


text:
så följde jag efter vilddjuret och slog ner det och räddade fåret ur munnen på det. Om vilddjuret då reste sig mot mig, så grep jag det i manen och slog det och dödade det.


text:
Din tjänare har slagit både lejon och björn. Det ska gå den där oomskurne filistén som det gick vartenda ett av djuren, för han har hånat den levande Gudens här.”


text:
David sade vidare: ”HERREN som räddade mig från lejon och björn, han ska också rädda mig från den där filistén.” Då sade Saul till David: ”Gå, och må HERREN vara med dig.”


text:
<pb/>Och Saul klädde David i sina egna kläder och satte en kopparhjälm på hans huvud och satte på honom ett pansar.


text:
David band Sauls svärd om sig utanpå kläderna och försökte gå med det, för han hade aldrig provat något sådant. Men David sade till Saul: ”Jag kan inte gå med det här, för jag är inte van vid det.” Så han tog av sig det.


text:
Han tog sin stav i handen, valde ut åt sig fem släta stenar ur bäcken, lade dem i fickan på sin herdeväska och tog sin slunga<f>[104]</f> i handen. Så gick han fram mot filistén.


text:
<pb/>Samtidigt gick filistén framåt och kom allt närmare David, och hans sköldbärare gick framför honom.


text:
<f>ⓕ</f> När filistén såg upp och fick se David föraktade han honom, för David var bara en pojke, rödkindad och vacker.


text:
Han sade till David: ”Tycker du jag är en hund, eftersom du kommer mot mig med käppar?” Och han förbannade David vid sina gudar.


text:
<pb/>Sedan sade filistén till David: ”Kom hit till mig, så ska jag ge ditt kött åt himlens fåglar och markens djur.”


text:
<f>ⓖ</f> David svarade filistén: ”Du kommer mot mig med svärd och spjut och kastspjut, men jag kommer mot dig i HERREN Sebaots namn. Han är Gud för Israels här som du har hånat.


text:
HERREN ska i dag utlämna dig i min hand, och jag ska slå ner dig och ta huvudet från dig. Jag ska i dag ge de filisteiska krigarnas lik åt himlens fåglar och åt jordens vilda djur. Och hela världen ska förstå att Israel har en Gud.


text:
Alla som samlats här ska förstå att det inte är genom svärd och spjut som HERREN räddar. Striden är HERRENS, och han ska ge er i vår hand.”


text:
<pb/>När nu filistén gick framåt och närmade sig David, sprang David snabbt fram mot hären för att möta filistén.


text:
David stack sin hand i väskan och tog fram en sten ur den, slungade den och träffade filistén i pannan. Stenen trängde in i pannan, och han föll med ansiktet mot jorden.


text:
Sedan sprang David fram och ställde sig över filistén, grep tag i hans svärd och drog ut det ur skidan, och han gav honom dödsstöten och högg av honom huvudet. <pb/>När filisteerna såg att deras kämpe var död, flydde de.


text:
Men Israels och Juda män bröt upp, höjde ett härskri och förföljde filisteerna ända tills man närmade sig Gaj och ända till Ekrons portar. Filisteer föll och låg slagna på vägen till Shaarajim och sedan ända till Gat och Ekron.


text:
<f>ⓗ</f> David tog filisténs huvud och förde det till Jerusalem, men hans vapen lade han i sitt tält.


text:
<pb/>När Saul såg David gå ut mot filistén, sade han till överbefälhavaren Abner: ”Vems son är egentligen den där pojken, Abner?” Abner svarade: ”Så sant du lever, o konung, jag vet inte.”


text:
När David kom tillbaka efter att ha slagit filistén, tog Abner med honom och förde honom inför Saul. Filisténs huvud hade han i handen.


text:
Då sade Saul till honom: ”Vems son är du, unge man?” David svarade: ”Son till din tjänare Ishai från Betlehem.”


text:
<pb/><f>ⓘ</f> När David hade talat med Saul fäste sig Jonatans själ vid Davids själ, och Jonatan hade honom lika kär som sitt eget liv.


text:
Jonatan tog av sig manteln<f>[105]</f> som han bar och gav den till David, och även sina andra kläder, till och med sitt svärd, sin båge och sitt bälte.


text:
Och när David drog ut hade han framgång överallt dit Saul sände honom. Därför satte Saul honom över krigsfolket, och allt folket uppskattade honom, även Sauls tjänare.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> När de kom hem och David återvände efter att ha dödat filistén, gick kvinnorna ut från Israels alla städer med sång och dans för att möta kung Saul med jubel, tamburiner och lyror<f>[106]</f>.


text:
Då blev Saul mycket vred. Dessa ord berörde honom mycket illa. Han sade: ”David gav de tiotusen, mig gav de tusen. Nu fattas bara att han får kungadömet också.”


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Dagen därpå kom en ond ande från Gud över Saul. Han bar sig åt som en galen inne i sitt hus medan David spelade, som han brukade göra varje dag. Saul hade ett spjut i handen,


text:
och han kastade det och tänkte: ”Jag ska spetsa fast David vid väggen.” Men två gånger vek David undan för honom.


text:
Därför skickade Saul bort honom och gav honom befälet över tusen man. Och han drog ut och kom tillbaka framför sin trupp.


text:
<pb/>Saul sade till David: ”Här är min äldsta dotter Merab. Henne vill jag ge dig till hustru. Visa mig bara att du är tapper och utkämpar HERRENS krig.” Saul tänkte nämligen: ”Min hand ska inte drabba honom, det får filisteernas hand göra.”


text:
Men David svarade Saul: ”Vem är jag, vad är mitt liv och vad är min fars släkt i Israel, eftersom jag skulle bli kungens svärson?”


text:
<f>ⓟ</f> Men när tiden kom att Sauls dotter Merab<f>[107]</f> skulle ha getts åt David, fick i stället meholatiten Adriel henne till hustru.


text:
<pb/>Men Sauls dotter Mikal<f>[108]</f> älskade David. När man berättade det för Saul gladde det honom,


text:
för Saul tänkte: ”Jag ska ge henne till honom. Hon ska bli en snara för honom, så att filisteernas hand kan drabba honom.” Han sade till David: ”För andra gången kan du nu bli min svärson.”


text:
Saul befallde sina tjänare att de i hemlighet skulle säga till David: ”Kungen tycker om dig och alla hans tjänare älskar dig. Bli nu kungens svärson!”


text:
När Sauls tjänare sade så till David svarade han: ”Tror ni det är så enkelt att bli kungens svärson? Jag är en fattig och enkel man.”


text:
<f>ⓠ</f> bad Saul dem säga så här: ”Kungen begär ingen annan brudgåva än förhudarna av etthundra filisteer som hämnd på kungens fiender.” Saul hoppades nämligen att David skulle falla för filisteernas hand.


text:
När Sauls tjänare talade om för David vad han hade sagt, ville David gärna bli kungens svärson på det villkoret. <pb/>Innan tiden ännu hade gått ut,


text:
<f>ⓡ</f> bröt David upp och drog i väg med sina män och slog tvåhundra man av filisteerna. Han tog med sig deras förhudar och överlämnade hela antalet åt kungen för att få bli kungens svärson. Då gav Saul honom sin dotter Mikal till hustru.


text:
<pb/>Filisteernas furstar drog ut i fält, men så ofta de gjorde det hade David större framgång än någon annan av Sauls tjänare. Och hans namn blev mycket aktat.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Saul talade med sin son Jonatan och med alla sina tjänare om att döda David. Men Sauls son Jonatan hade David mycket kär.


text:
Därför berättade Jonatan det för David och sade: ”Min far Saul försöker döda dig. Var på din vakt i morgon bitti och håll dig undan och göm dig någonstans.


text:
Själv ska jag gå ut och ställa mig bredvid min far på marken där du är och tala med min far om dig. Märker jag något ska jag berätta det för dig.”


text:
<pb/>Jonatan talade väl om David med sin far Saul och sade till honom: ”Kungen bör inte synda mot sin tjänare David, för han har inte förbrutit sig mot dig. Det han har gjort har varit till stor nytta för dig.


text:
<f>ⓣ</f> Han satte sitt liv på spel och slog ner filistén, och HERREN gav hela Israel en stor seger. Du såg det och gladdes över det. Varför skulle du då synda mot oskyldigt blod och döda David utan orsak?”


text:
<f>ⓤ</f> Sedan kallade Jonatan till sig David och berättade för honom allt som hade sagts. Jonatan tog med sig David till Saul, och han var sedan i hans tjänst som förut.


text:
<pb/>När kriget bröt ut igen, drog David ut och stred mot filisteerna och tillfogade dem ett stort nederlag så att de flydde för honom.


text:
<pb/><f>ⓥ</f> Men en ond ande från HERREN kom över Saul där han satt i sitt hus med spjutet i handen medan David spelade.


text:
Då försökte Saul spetsa David med spjutet vid väggen. Men David vek undan för Saul och spjutet gick in i väggen. David flydde och kom undan samma natt.


text:
<pb/><f>ⓦ</f> Men Saul sände några män<f>[109]</f> till Davids hus för att vakta på honom och döda honom morgonen därpå. Davids hustru Mikal talade om det för honom och sade: ”Om du inte räddar ditt liv i natt blir du dödad i morgon.”


text:
Sedan tog Mikal husguden<f>[110]</f> och lade den i sängen. Hon satte myggnät av gethår över huvudet på den och lade täcket<f>[111]</f> över den.


text:
Då sände Saul dit männen igen för att gå in till David och sade: ”Bär hit honom till mig i sängen så att jag kan döda honom.”


text:
Då sade Saul till Mikal: ”Varför har du lurat mig så här och släppt iväg min fiende så att han kom undan?” Mikal svarade Saul: ”Han sade till mig: Släpp mig, annars dödar jag dig.”


text:
När David hade flytt och kommit undan begav han sig till Samuel i Rama<f>[112]</f> och berättade för honom allt vad Saul hade gjort mot honom. Sedan gick han med Samuel till Najot och stannade där.


text:
<f>ⓨ</f> Då sände Saul dit några män för att hämta David. Men när männen fick se skaran av profeter som profeterade och Samuel stå där som deras anförare, kom Guds Ande över dem så att också de profeterade.


text:
När man berättade det för Saul sände han dit andra män, men också de profeterade. När han då för tredje gången sände dit andra män, profeterade de också.


text:
Då begav han sig själv till Rama. När han kom till den stora brunnen i Seku frågade han: ”Var är Samuel och David?” Man svarade: ”De är i Najot i Rama.”


text:
Då gick han dit, till Najot i Rama. Men Guds Ande kom även över honom så att han gick och profeterade hela vägen fram till Najot i Rama.


text:
<f>ⓩ</f> Då kastade han också av sig kläderna och profeterade, också han, inför Samuel. Han blev liggande naken<f>[113]</f> hela den dagen och hela natten. Därför brukar man säga: ”Är Saul också bland profeterna?”


text:
<pb/>Men David flydde från Najot i Rama och kom till Jonatan och frågade: ”Vad har jag gjort? Vilken skuld eller synd har jag inför din far eftersom han försöker ta mitt liv?”


text:
”Aldrig!” svarade Jonatan. ”Du ska inte dö. Min far gör ingenting, varken stort eller smått, utan att låta mig få veta det. Varför skulle han då dölja detta för mig? Nej, så ska inte ske.”


text:
Men David försäkrade med ed och sade: ”Din far vet mycket väl att du tycker om mig. Därför tänker han: Jonatan ska inte få veta det, så att han inte blir bedrövad. Men så sant HERREN lever och så sant du själv lever: Det är inte mer än ett steg mellan mig och döden.”


text:
<pb/><f>ⓐ</f> David sade till Jonatan: ”I morgon är det nymånad<f>[114]</f>, och då skulle jag egentligen sitta till bords med kungen. Men låt mig nu gå och gömma mig ute på marken till i övermorgon kväll.


text:
Om din far saknar mig, så säg: David bad mig enträget att få skynda i väg till sin stad Betlehem,<f>[115]</f> där hela släkten nu firar sin årliga offerfest.


text:
Om han säger: ’Bra!’, då kan din tjänare vara trygg. Men blir han arg, så vet du att han har ont i sinnet.


text:
<f>ⓑ</f> Visa nu godhet mot din tjänare, eftersom du har låtit din tjänare ingå ett HERRENS förbund med dig. Men om det finns skuld hos mig, så döda mig du! Varför föra mig till din far?”


text:
Jonatan svarade: ”Nej aldrig! Märker jag på något sätt att min far har bestämt sig för att göra något ont mot dig, så talar jag om det för dig.”


text:
Och Jonatan sade till David: ”Vid HERREN, Israels Gud: jag ska fråga min far vid den här tiden i morgon eller i övermorgon, och finner jag att det låter bra för David så lovar jag att sända bud till dig och avslöja det för dig.


text:
Må HERREN straffa Jonatan både nu och i framtiden om jag inte avslöjar för dig ifall min far har bestämt sig för att göra dig något ont, så att du kan gå din väg i trygghet. Må HERREN vara med dig, så som han har varit med min far.


text:
aldrig upphör med din godhet mot mitt hus, inte ens när HERREN har utrotat Davids alla fiender från jorden.”


text:
<pb/><f>ⓒ</f> Så slöt Jonatan förbund med Davids hus och sade: ”HERREN ska ställa Davids fiender till svars.”


text:
<f>ⓓ</f> Av kärlek till David gav Jonatan på nytt sin ed till honom, för han älskade honom lika djupt som sitt eget liv.


text:
<pb/>Sedan sade Jonatan till honom: ”I morgon är det nymånad, och då kommer du att saknas, för din plats står tom.


text:
<f>ⓔ</f> Men skynda dig i övermorgon ner till platsen där du gömde dig den dag då ogärningen skulle ha ägt rum, och vänta där vid Eselstenen.


text:
Sedan skickar jag min tjänare att hitta pilarna. Om jag då säger till tjänaren: Se, pilarna är bakom dig, ta upp dem! Då kan du komma fram och vara trygg, då är det ingen fara så sant HERREN lever.


text:
Men om jag säger till den unge mannen: Se, pilarna är framför dig, längre bort! Gå i så fall din väg, för HERREN sänder dig bort.


text:
Kungen satte sig på sin vanliga plats, platsen vid väggen. Jonatan reste sig, och Abner satte sig vid Sauls sida. Men Davids plats stod tom.


text:
<f>ⓕ</f> Saul sade ingenting den dagen, för han tänkte: ”Något har hänt honom. Han är nog inte ren<f>[116]</f>. Säkert är han inte ren.”


text:
Men nästa dag, dagen efter nymånadsdagen, stod Davids plats också tom. Då sade Saul till sin son Jonatan: ”Varför har Ishais son inte kommit till måltiden, varken i går eller i dag?”


text:
Han sade: Låt mig gå, för vi har en släktofferfest i staden och min bror själv befallde mig att komma. Om jag funnit nåd för dina ögon, så låt mig gå och besöka mina bröder. Därför har han inte kommit till kungens bord.”


text:
<pb/>Då blev Saul rasande på Jonatan och sade till honom: ”Du son till en fallen och upprorisk kvinna! Jag visste det, du har tagit parti för Ishais son till skam för dig själv och till skam för din mor som har fött dig.


text:
<f>ⓖ</f> För så länge Ishais son lever på jorden är varken du eller din kungamakt säker. Skicka nu efter honom och hämta hit honom till mig, för han måste dö!”


text:
<pb/><f>ⓘ</f> Då kastade Saul spjutet mot honom för att genomborra honom. Jonatan förstod nu att hans far var fast besluten att döda David.


text:
Jonatan reste sig från bordet i häftig vrede och åt ingenting den andra nymånadsdagen, för han var bedrövad för Davids skull eftersom hans far hade skymfat honom.


text:
<pb/>Nästa morgon gick Jonatan ut på marken vid den tid han hade bestämt med David. Han hade en liten pojke med sig.


text:
”Spring och hitta pilarna som jag skjuter”, sade han till pojken. Medan pojken sprang sköt Jonatan pilen över honom.


text:
När pojken kom till stället dit Jonatan hade skjutit pilen, ropade Jonatan efter honom: ”Pilen är framför dig, längre bort!”


text:
Och Jonatan ropade efter pojken: ”Fort, skynda dig, stanna inte!” Pojken som Jonatan hade med sig tog upp pilen och kom till sin herre.


text:
Jonatan lämnade sina vapen till pojken som han hade med sig och sade till honom: ”Gå, ta med dem till staden.”


text:
<pb/>Men sedan pojken hade gått, kom David fram från södra sidan. Han föll ner till jorden på sitt ansikte och bugade sig tre gånger. De kysste varandra och grät tillsammans, och David grät högt.


text:
Jonatan sade till David: ”Gå i frid. Vi har båda gett vår ed vid HERRENS namn när vi sade: HERREN ska vara vittne mellan mig och dig, mellan mina efterkommande och dina för all framtid.”


text:
<pb/>David kom till prästen Ahimelek<f>[117]</f> i Nob<f>[118]</f>. Men Ahimelek blev förskräckt när han mötte David och frågade honom: ”Varför kommer du ensam, har du ingen med dig?”


text:
David svarade prästen Ahimelek: ”Kungen har gett mig ett uppdrag och sagt till mig: Ingen får veta något om ärendet jag skickat och beordrat dig till. Mina män har jag visat till det och det stället.


text:
<f>ⓙ</f> ”Något vanligt bröd har jag inte”, svarade prästen. ”Det finns bara heligt bröd — ifall dina män har avhållit sig från kvinnor.”


text:
<f>ⓚ</f> David svarade prästen: ”Jag försäkrar dig att kvinnor har varit skilda från oss sedan i förrgår. När jag drar ut är mina mäns utrustning helig<f>[119]</f> även när uppdraget är vanligt. Hur mycket heligare är den då inte i dag?”


text:
<f>ⓛ</f> Då gav prästen honom det heliga, för det fanns inget annat bröd än skådebröden<f>[120]</f>. De hade legat inför HERRENS ansikte men burits undan för att ersättas av nybakat bröd samma dag.


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Men en av Sauls tjänare var där den dagen. Det var edomiten Doeg, den främste av Sauls herdar. Han hölls i förvar<f>[121]</f> inför HERREN.


text:
<pb/>David frågade Ahimelek: ”Du har inget spjut eller svärd till hands här? Jag fick varken med mig mitt svärd eller mina andra vapen, eftersom kungens uppdrag var så brådskande.”


text:
<f>ⓝ</f> Prästen svarade: ”Här är svärdet som tillhörde filistén Goliat som du slog i Terebintdalen. Det är insvept i en mantel bakom efoden<f>[122]</f>. Vill du ha det, så ta det. Något annat har jag inte.” David svarade: ”Ge mig det! Maken till det finns inte.”


text:
<f>ⓟ</f> Men Akishs tjänare sade till honom: ”Är det inte David, landets kung? Är det inte om honom de sjunger vid dansen: <pb/><t>”Saul har slagit sina tusen,</t> <t>David sina tiotusen.”</t>


text:
<f>ⓠ</f> Därför ändrade han sitt beteende inför dem och spelade galen<f>[123]</f> när de ville hålla fast honom. Han gjorde märken<f>[124]</f> på dörrarna i porten och lät saliven rinna ner i skägget.


text:
<pb/>Då sade Akish till sina tjänare: ”Ni ser ju att mannen är galen. Varför kommer ni med honom till mig?


text:
Har jag så ont om galningar att ni måste ta hit den där för att bära sig åt inför mig? Ska en sådan få komma in i mitt hus?”


text:
<pb/><f>ⓡ</f> David begav sig därifrån och flydde bort till Adullams grotta<f>[125]</f>. När hans bröder och hela hans fars hus fick höra det kom de ner dit till honom.


text:
Alla som var i svårigheter, hade fordringsägare eller var missnöjda samlades hos honom, och han blev deras ledare. Omkring fyrahundra man anslöt sig till honom.


text:
<pb/>Därifrån begav sig David till Mispe i Moab<f>[126]</f>. Till kungen i Moab sade han: ”Låt min far och min mor få komma över hit och vara hos er tills jag får veta vad Gud vill göra med mig.”


text:
<f>ⓢ</f> Men profeten Gad sade till David: ”Du ska inte stanna här i borgen. Dra bort härifrån till Juda land.” Då gav sig David i väg därifrån och kom till Heretskogen.


text:
<pb/>Saul fick höra att David och männen som var med honom hade blivit upptäckta. Saul satt då under tamarisken på höjden i Gibea med sitt spjut i handen, och alla hans tjänare stod omkring honom.


text:
<f>ⓣ</f> Då sade han till sina tjänare som stod omkring honom: ”Hör, benjaminiter! Kommer Ishais son att ge åkrar och vingårdar till er alla och göra er alla till befäl och underbefäl?


text:
<f>ⓤ</f> Ni har ju sammansvurit er mot mig allihop, och ingen har avslöjat för mig att min son har slutit förbund med Ishais son. Ingen av er har brytt sig om mig nog för att avslöja det för mig, när min son eggar upp min tjänare så att han ligger i bakhåll för mig som nu i dag.”


text:
<f>ⓥ</f> Då sade edomiten Doeg<f>[127]</f>, som också stod där bland Sauls tjänare: ”Jag såg Ishais son komma till Ahimelek, Ahitubs son, i Nob.


text:
<f>ⓦ</f> Och han frågade HERREN för honom och gav honom reskost. Dessutom gav han honom filistén Goliats svärd.”


text:
<pb/>Då sände kungen bud och kallade till sig prästen Ahimelek, Ahitubs son, och hela hans fars hus, prästerna i Nob. De kom alla till kungen,


text:
Saul sade till honom: ”Varför har ni sammansvurit er mot mig, du och Ishais son? Varför har du gett honom bröd och ett svärd och frågat Gud för honom, så att han sätter sig upp mot mig och ligger i bakhåll för mig som nu i dag?”


text:
<f>ⓧ</f> Ahimelek svarade kungen: ”Vem av alla dina tjänare är så betrodd som David, han som är kungens svärson och ledare för din livvakt och högt ärad i ditt hus?


text:
Var det här första gången som jag frågade Gud för honom? Verkligen inte! Därför bör kungen inte lägga skuld på sin tjänare eller på någon i min fars hus, för din tjänare visste ingenting om allt detta.”


text:
Kungen sade till livvakterna som stod omkring honom: ”Gå fram och döda HERRENS präster, för de håller också med David! De visste att han flydde men avslöjade det inte för mig.” Men kungens tjänare ville inte räcka ut sin hand och hugga ner HERRENS präster.


text:
<f>ⓨ</f> Då sade kungen till Doeg: ”Gå fram du och hugg ner prästerna!” Edomiten Doeg gick då fram och högg ner prästerna och dödade den dagen åttiofem män som bar linne-efod.


text:
<f>ⓩ</f> Invånarna i Nob, både män och kvinnor, barn och spädbarn, blev slagna av Saul med svärd. Kor, åsnor och får blev också slagna med svärd.


text:
<pb/>Endast en son till Ahimelek, Ahitubs son, kom undan. Han hette Ebjatar, och han flydde bort till David.


text:
<f>ⓐ</f> Då sade David till Ebjatar:<f>[128]</f> ”Jag förstod redan då, när edomiten Doeg var där, att han skulle berätta allt för Saul. Jag är orsak till att hela din fars hus har dödats.


text:
Stanna nu hos mig och var inte rädd. Den som vill ta mitt liv vill ta ditt liv också. Hos mig är du i säkerhet.”


text:
<f>ⓑ</f> Då frågade David HERREN: ”Ska jag dra ut och slå dessa filisteer?” HERREN svarade David: ”Gå och slå filisteerna och rädda Keila.”


text:
Men Davids män sade till honom: ”Vi lever ju i fruktan redan här i Juda. Ska vi dessutom dra i väg till Keila mot filisteernas här?”


text:
David frågade HERREN igen, och HERREN svarade honom: ”Bryt upp och dra ner mot Keila, för jag har gett filisteerna i din hand.”


text:
Då drog David med sina män till Keila och stred mot filisteerna och förde bort deras boskap. Han tillfogade dem ett stort nederlag och räddade invånarna i Keila.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> När Ebjatar, Ahimeleks son, flydde till David i Keila hade han med sig en efod ner dit.


text:
Då man berättade för Saul att David hade kommit till Keila, sade Saul: ”Gud har gett honom i min hand, för han har stängt in sig genom att gå in i en stad med portar och bommar.”


text:
Därefter kallade Saul allt folket till strid för att dra ner till Keila och omringa David och hans män.


text:
<pb/><f>ⓓ</f> Men när David fick veta att Saul hade onda planer mot honom, sade han till prästen Ebjatar: ”Hämta efoden<f>[130]</f>!”


text:
Och David sade: ”HERRE, Israels Gud, din tjänare har hört att Saul tänker komma till Keila och ödelägga staden för min skull.


text:
Kommer Keilas män att utlämna mig åt honom? Kommer Saul att dra ner hit, som din tjänare har hört? HERRE, Israels Gud, låt din tjänare få veta!” HERREN svarade: ”Han kommer.”


text:
David frågade vidare: ”Kommer Keilas män att utlämna mig och mina män åt Saul?” HERREN svarade: ”De kommer att utlämna er.”


text:
Då bröt David upp med sitt folk, omkring sexhundra man, och de drog ut från Keila och vandrade vart de kunde. När man berättade för Saul att David hade flytt från Keila, avstod han från att dra ut.


text:
<pb/>David stannade i öknen<f>[131]</f> på bergfästena och höll till bland bergen i Sifs öken. Saul sökte efter honom varje dag, men Gud gav honom inte i hans hand.


text:
<pb/>När David var i Horesh i Sifs öken fick han veta att Saul hade dragit ut för att försöka ta hans liv.


text:
<f>ⓔ</f> Han sade till honom: ”Var inte rädd, för min far Sauls hand kommer inte att finna dig. Du ska bli kung över Israel, och då ska jag ha andra platsen efter dig. Det vet min far Saul också.”


text:
<f>ⓕ</f> Sedan slöt de båda förbund inför HERREN. David stannade kvar i Horesh medan Jonatan gick hem igen.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Men några sifiter<f>[132]</f> kom upp till Saul i Gibea och sade: ”David gömmer sig nu hos oss på bergfästena i Horesh, på Hakilahöjden söder om Jeshimon.<f>[133]</f>


text:
O konung, om du verkligen vill dra ner dit, så gör det! Det blir vår sak att utlämna honom åt kungen.”


text:
Gå och skaffa mer upplysningar. Finn ut och se efter var han satt sin fot och vem som sett honom där, för man har sagt mig att han är mycket listig.


text:
Se efter och finn ut alla gömställen där han kan gömma sig. Kom sedan tillbaka till mig, när ni vet säkert, så ska jag gå med er. Finns han i landet ska jag söka efter honom bland alla ätter i Juda.”


text:
<pb/>Då bröt de upp och gick till Sif före Saul. Men David och hans män var i Maons öken<f>[134]</f>, på hedmarken söder om Jeshimon.


text:
Saul gick med sina män för att söka efter David. Men David fick reda på det och drog ner till klippan och stannade i Maons öken. När Saul hörde det, förföljde han David in i Maons öken.


text:
Saul gick på ena sidan av berget och David och hans män på den andra sidan. Men medan David skyndade sig för att komma undan Saul, och Saul och hans män försökte omringa David och hans män för att gripa dem,


text:
Då slutade Saul förfölja David och drog bort mot filisteerna. Därför fick stället namnet Sela-Hammachlekot<f>[135]</f>.


text:
<f>ⓗ</f> När Saul kom tillbaka från filisteerna berättade man för honom att David var i En-Gedis öken.


text:
<f>ⓘ</f> Då tog Saul tretusen män, utvalda ur hela Israel, och gav sig av för att söka efter David och hans män på Stenbocksklipporna.


text:
<f>ⓙ</f> När han kom till fårfållorna vid vägen fanns där en grotta. Dit gick han in för att uträtta sina behov. <pb/>Men David och hans män satt längst inne i grottan.


text:
<f>ⓚ</f> Davids män sade till honom: ”Detta är nu dagen som HERREN har talat till dig om: Se, jag ger din fiende i din hand, och du kan göra vad du vill med honom.” Då reste David sig och skar obemärkt av en flik på Sauls mantel<f>[137]</f>.


text:
<f>ⓛ</f> Han sade till sina män: ”Aldrig inför HERREN att jag skulle göra detta mot min herre, mot HERRENS smorde<f>[138]</f>, att räcka ut min hand mot honom! Han är ju HERRENS smorde.”


text:
David höll tillbaka sina män med stränga ord och lät dem inte överfalla Saul. <pb/>Och Saul reste sig och gick ut ur grottan och fortsatte sin väg.


text:
Då reste sig också David och kom ut ur grottan och ropade efter Saul: ”Min herre och kung!” När Saul såg sig tillbaka, böjde David sig ner med ansiktet mot jorden och bugade sig.


text:
Nu har du sett med egna ögon hur HERREN i dag gav dig i min hand i grottan, men jag skonade dig när man uppmanade mig att döda dig. Jag tänkte: Jag ska inte räcka ut handen mot min herre, för han är HERRENS smorde.


text:
Se här, min fader, se här fliken av din mantel i min hand. Genom att jag skar av din mantelflik och inte dödade dig kan du se och förstå att jag inte har något ont eller brottsligt i sinnet<f>[139]</f> och att jag inte har syndat mot dig. Men du jagar mig för att ta mitt liv.


text:
<f>ⓜ</f> HERREN ska döma mellan mig och dig, och HERREN ska hämnas mig på dig, men min hand ska inte röra dig.


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Vem har Israels kung dragit ut efter? Vem är det du jagar? En död hund,<f>[140]</f> en enda loppa!


text:
<f>ⓞ</f> HERREN ska vara domare och döma mellan mig och dig. Må han se och driva min sak och döma mig fri från din hand.”


text:
<pb/><f>ⓟ</f> När David hade sagt detta sade Saul: ”Är det din röst, min son David?” Och Saul brast i gråt


text:
och sade till David: ”Du är mer rättfärdig än jag<f>[141]</f>, för du har gjort gott mot mig trots att jag gjort ont mot dig.


text:
<f>ⓠ</f> Du har i dag visat din godhet mot mig och inte dödat mig när HERREN överlämnade mig i din hand.


text:
När man möter sin fiende, brukar man då låta honom gå sin väg i frid? Må HERREN löna dig med gott för det du gjort mot mig i dag.


text:
Men lova mig nu med ed vid HERREN att du inte utrotar mina efterkommande<f>[142]</f> och inte utplånar mitt namn ur min fars hus.”


text:
<pb/>Då lovade David detta med ed inför Saul. Därefter vände Saul hem. Men David och hans män drog upp till bergsfästet.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Samuel dog, och hela Israel samlades och höll dödsklagan efter honom. De begravde honom i hans hem i Rama. <pb/>David bröt upp och drog ner till Parans öken.


text:
<f>ⓣ</f> I Maon fanns det en man som hade sin boskapsskötsel i Karmel<f>[143]</f>. Mannen var mycket rik, han ägde tretusen får och ettusen getter, och nu höll han på att klippa sina får i Karmel.


text:
Mannen hette Nabal, och hans hustru hette Abigail.<f>[144]</f> Hon var klok och vacker, han var hård och ond i det han gjorde. Han var en ättling till Kaleb.


text:
sände han i väg tio unga män och sade till dem: ”Gå upp till Karmel och bege er till Nabal och hälsa honom i mitt namn


text:
Jag har hört att du har fårklippning<f>[145]</f> på gång. Nu är det så att dina herdar har varit hos oss utan att vi gjort dem något ont och utan att något har kommit bort för dem under hela tiden de har varit i Karmel.


text:
Fråga dina tjänare, så berättar de det själva för dig. Låt nu mina unga män finna nåd för dina ögon. Vi har ju kommit hit på en glädjedag, så ge gärna vad du har till hands till dina tjänare och din son David.”


text:
Men Nabal svarade Davids tjänare: ”Vem är David, vem är Ishais son? Nu för tiden är det många tjänare som rymmer från sina herrar.


text:
Skulle jag ta mitt bröd och mitt vatten<f>[146]</f> och mitt kött som jag slaktat för mina fårklippare, och ge till män som jag inte vet varifrån de är?”


text:
Och David sade till sina män: ”Spänn på er svärden!” Var och en spände på sig sitt svärd, och David spände på sig sitt. Omkring fyrahundra man följde med David upp, medan tvåhundra stannade vid trossen.


text:
<pb/>En av tjänarna berättade för Nabals hustru Abigail: ”Se, David sände hit budbärare från öknen och lät hälsa vår herre, men han snäste av dem.


text:
Men dessa män har varit väldigt goda mot oss. Vi led aldrig någon orätt och inget kom bort för oss under hela tiden vi drog omkring med dem där ute på marken.


text:
Tänk nu och se vad du kan göra, för olyckan hänger över vår herre och hela hans hus. Han är ju så ond att ingen kan prata med honom.”


text:
<pb/>Då skyndade sig Abigail och tog tvåhundra bröd, två läglar vin, fem tillredda får, fem seamått rostade ax<f>[147]</f>, etthundra russinkakor och tvåhundra fikonkakor och lastade det på åsnor.


text:
Hon sade till sina tjänare: ”Gå före mig, så kommer jag efter er.” Men hon berättade inget för sin man.


text:
<pb/>När hon nu red på sin åsna och var på väg ner i en bergsravin, då kom David och hans män ner mot henne så att hon mötte dem.


text:
<f>ⓤ</f> David hade sagt: ”Det var meningslöst att jag skyddade allt han har där i öknen så att inget försvann av allt han äger. Han har lönat gott med ont.


text:
Må Gud straffa Davids fiender<f>[148]</f> både nu och i framtiden: Jag tänker inte låta en enda man<f>[149]</f> av alla dem som är hans leva till morgonen.”


text:
<pb/>När Abigail fick se David, steg hon genast ner från åsnan och föll ner på sitt ansikte inför David och bugade sig mot marken.


text:
Hon föll ner för hans fötter och sade: ”Det är jag, min herre, som bär skulden. Men låt din tjänarinna få tala till dig, och lyssna till din tjänarinnas ord.


text:
Herre, bry dig inte om denne onde Nabal, för han är som hans namn betyder. Dåre heter han, och dårskap är han full av. Men jag, din tjänarinna, såg inte männen som du, min herre, sände.


text:
<pb/>Och nu, min herre, så sant HERREN lever och så sant du själv lever: HERREN har hindrat dig från att dra på dig blodskuld och ta rätten i egna händer. Må nu dina fiender och de som söker min herres olycka bli som Nabal.


text:
<f>ⓥ</f> Och låt nu denna välsignelsegåva som din tjänarinna har med till min herre ges åt männen som följer min herre.


text:
Förlåt din tjänarinna vad hon har brutit. För HERREN ska sannerligen bygga åt min herre ett hus som består, eftersom min herre utkämpar HERRENS krig, och inget ont ska finnas hos dig under hela ditt liv.


text:
<f>ⓦ</f> Om någon står upp för att förfölja dig och vill döda dig, ska min herres liv vara inknutet i livets knyte<f>[150]</f> hos HERREN din Gud. Men dina fienders liv ska han lägga i sin slunga och slunga bort.


text:
När HERREN gör för min herre allt det goda som han sagt om dig och sätter dig till furste över Israel,


text:
ska det här inte bli en stötesten för dig eller till samvetskval för min herre, att min herre spillt oskyldigt blod och tagit rätten i egna händer. När HERREN gör gott mot min herre, tänk då på din tjänarinna.”


text:
<pb/>Då sade David till Abigail: ”Välsignad är HERREN, Israels Gud, som i dag sände dig för att möta mig!


text:
Välsignad är din klokhet och välsignad är du själv som i dag har hindrat mig från att dra på mig blodskuld och ta rätten i egna händer!


text:
Men så sant HERREN, Israels Gud, lever, han som har hindrat mig från att göra dig illa: Hade du inte skyndat mig till mötes, skulle i gryningen inte en man ha funnits kvar av Nabals hus.”


text:
<f>ⓧ</f> Sedan tog David emot vad hon hade fört med sig till honom, och han sade till henne: ”Gå hem i frid! Se, jag har lyssnat till dina ord och gör som du vill.”


text:
<pb/>När Abigail kom hem till Nabal, hade han ställt till med en fest i sitt hus och festade som en kung. Nabals hjärta var glatt och han var kraftigt berusad. Därför sade hon inget alls, stort eller smått, till honom förrän på morgonen när det ljusnade.


text:
Men när det blev morgon och ruset hade gått ur Nabal, berättade hans hustru för honom vad som hade hänt. Då blev hans hjärta som dött i honom, och han blev som sten.


text:
<pb/>När David fick höra att Nabal var död, sade han: ”Välsignad är HERREN, som har försvarat min sak mot Nabal som skymfade mig och bevarat sin tjänare från att göra något ont. HERREN har låtit Nabals ondska drabba hans eget huvud!” Och David sände bud till Abigail och hälsade att han gärna ville få henne till hustru.


text:
När Davids tjänare kom till Abigail i Karmel sade de till henne: ”David har sänt oss till dig för att få dig som sin hustru.”


text:
Då reste hon sig och föll ner till marken på sitt ansikte och sade: ”Se, här är din tjänarinna. Låt mig tjäna med att tvätta fötterna på min herres tjänare.”


text:
Därefter reste hon sig snabbt och satt upp på åsnan. Så gjorde också de fem unga flickor som gick med henne. Hon följde med Davids sändebud och blev hans hustru.


text:
<pb/><f>ⓩ</f> Sifiterna kom till Saul i Gibea och sade: ”David håller sig nu gömd på Hakilahöjden mitt emot Jeshimon.”


text:
<f>ⓐ</f> Då bröt Saul upp och drog ner till öknen Sif med tretusen utvalda män ur Israel för att söka efter David där i öknen.


text:
Saul slog läger på Hakilahöjden som ligger vid vägen mitt emot Jeshimon. David, som höll till i öknen, märkte att Saul hade kommit efter honom in i öknen.


text:
Sedan bröt David upp och gav sig i väg till stället där Saul hade slagit läger. David såg platsen där Saul och hans överbefälhavare Abner, Ners son, hade lagt sig. Saul låg nämligen i vagnborgen och folket hade slagit läger runt omkring honom.


text:
<pb/><f>ⓑ</f> David sade till hetiten Ahimelek och till Abishaj, Serujas<f>[151]</f> son, Joabs bror: ”Vem vill gå med mig ner till Saul i lägret?” Abishaj svarade: ”Jag går med dig ner.”


text:
David och Abishaj kom till folket om natten och såg Saul ligga och sova i vagnborgen med sitt spjut nerstött i marken vid sitt huvud. Abner och folket låg runt omkring honom.


text:
<f>ⓒ</f> Då sade Abishaj till David: ”Gud har i dag överlämnat din fiende i din hand. Låt mig nu spetsa honom mot marken med spjutet. En stöt räcker, jag behöver inte ge honom mer.”


text:
Men David svarade Abishaj: ”Du får inte döda honom! Vem kan ostraffad lyfta sin hand mot HERRENS smorde?”


text:
<f>ⓓ</f> David fortsatte: ”Så sant HERREN lever: HERREN själv ska slå honom, antingen när hans dag kommer och han dör eller när han går ut i krig och rycks bort.


text:
Aldrig inför HERREN att jag skulle lyfta min hand mot HERRENS smorde! Men ta nu spjutet där vid hans huvud och vattenkrukan, så går vi vår väg.”


text:
Så tog David spjutet<f>[152]</f> och vattenkrukan vid Sauls huvud, och sedan gick de sin väg. Men ingen såg eller märkte det eller vaknade, utan alla sov, för HERREN hade låtit en tung sömn falla över dem.


text:
<pb/>När David hade kommit över på andra sidan ställde han sig på toppen av berget, långt därifrån, med ett stort avstånd mellan dem.


text:
David ropade till folket och till Abner, Ners son: ”Svarar du inte, Abner?” Abner svarade: ”Vem är du som ropar till kungen?”


text:
David sade: ”Du är en man som inte har sin like i Israel. Varför har du då inte vakat över din herre kungen? En av folket kom för att förgöra kungen, din herre.


text:
Det var inte bra, det du gjorde. Så sant HERREN lever: ni förtjänar döden, ni som inte har vakat över er herre, HERRENS smorde. Se nu efter: Var är kungens spjut och vattenkrukan som stod vid hans huvud?”


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Då kände Saul igen Davids röst och sade: ”Är det inte din röst, min son David?” David svarade: ”Jo, det är min röst, min herre och kung.”


text:
Och han fortsatte: ”Varför förföljer min herre sin tjänare så? Vad har jag gjort, vad för ont har jag i sinnet<f>[153]</f>?


text:
Må nu min herre och kung höra sin tjänares ord: Om det är HERREN som har eggat dig mot mig, så låt honom få känna doften av en offergåva. Men om det är människor, så ska de vara förbannade inför HERREN, för de har drivit bort mig från min plats i HERRENS arvedel och sagt: Gå bort och tjäna andra gudar!


text:
<f>ⓕ</f> Låt nu inte mitt blod falla på jorden fjärran från HERRENS ansikte! Israels kung har dragit ut för att leta efter en enda liten loppa, som man jagar rapphöns i bergen<f>[154]</f>.”


text:
<f>ⓖ</f> Då sade Saul: ”Jag har syndat. Kom tillbaka, min son David. Jag vill inte göra dig något ont mer, eftersom mitt liv var värdefullt i dina ögon i dag. Se, jag har betett mig som en dåre och misstagit mig grovt.”


text:
HERREN ska löna var och en efter hans rättfärdighet och trofasthet. HERREN gav dig i dag i min hand, men jag ville inte lyfta min hand mot HERRENS smorde.


text:
Liksom ditt liv var värdefullt i mina ögon i dag, så må också mitt liv vara värdefullt i HERRENS ögon så att han räddar mig ur all nöd.”


text:
”Välsignad är du, min son David!” sade Saul till David. ”Vad du företar dig ska du också klara.” Därefter gick David sin väg, och Saul vände tillbaka hem igen.


text:
<pb/>David sade till sig själv: ”En dag kommer jag i alla fall att mista livet genom Sauls hand. Det är bäst att jag flyr till filisteernas land. Då måste Saul ge upp och sluta söka mig över hela Israels område, och då är jag fri från hans hand.”


text:
<f>ⓘ</f> Han stannade hos Akish i Gat med sina män, var och en med sin familj, David med sina båda hustrur, Ahinoam från Jisreel och Abigail, änkan efter karmeliten Nabal.


text:
<pb/>David sade till Akish: ”Om jag har funnit nåd för dina ögon, ge mig då en plats i någon av städerna ute på landet och låt mig bo där. Varför skulle din tjänare bo här i kungastaden hos dig?”


text:
<f>ⓙ</f> Då gav Akish honom samma dag Siklag<f>[155]</f>, och därför hör Siklag än i dag till Juda kungar.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> Men David drog ut med sina män och de plundrade i geshureernas, girsiternas och amalekiternas land. Dessa stammar bodde sedan gammalt där i landet, fram emot Shur och ända till Egyptens land.


text:
<f>ⓜ</f> När David härjade i landet lät han varken män eller kvinnor leva, men han tog med sig får, kor, åsnor, kameler och kläder och vände sedan tillbaka och kom till Akish.


text:
<f>ⓝ</f> När Akish frågade: ”Var har ni plundrat<f>[157]</f> i dag?” svarade David: ”I Judas del av Negev”, eller: ”I jerachmeeliternas del av Negev”, eller: ”I keniternas del av Negev.”


text:
Men David lät varken män eller kvinnor leva och komma till Gat, för han tänkte: ”Annars kan de förråda oss och säga: Så och så har David gjort, så har han betett sig hela tiden när han bott i filisteernas land.”


text:
Därför trodde Akish på David och tänkte: ”Han har gjort sig förhatlig hos sitt folk Israel och kommer att bli min tjänare för alltid.”


text:
<pb/>Vid den tiden samlade filisteerna sina krigshärar för att strida mot Israel. Akish sade till David: ”Du vet väl att du och dina män måste dra ut i kriget med mig?”


text:
David svarade Akish: ”Då ska du själv få se vad din tjänare kan göra.” ”Då så”, svarade Akish, ”du ska bli min livvakt<f>[158]</f> för alltid.”


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Samuel var nu död, och hela Israel hade hållit dödsklagan över honom. De hade begravt honom i hans egen stad Rama. Och Saul hade drivit ut andebesvärjare och spåmän ur landet.


text:
<pb/>Filisteerna samlades och kom och slog läger vid Shunem. Då samlade också Saul hela Israel och de slog läger på Gilboa.<f>[159]</f>


text:
<f>ⓟ</f> Saul bad HERREN om råd, men HERREN svarade honom inte, varken genom drömmar eller genom urim<f>[160]</f> eller genom profeter.


text:
Då sade Saul till sina tjänare: ”Sök upp en andebesvärjerska åt mig, så ska jag gå till henne och fråga henne.” Hans tjänare svarade: ”Det finns en andebesvärjerska i En-Dor<f>[161]</f>.”


text:
<pb/>Saul gjorde sig oigenkännlig och tog på sig andra kläder och gav sig i väg med två av sina män. De kom till kvinnan om natten. ”Spå mig genom anden<f>[162]</f>”, sade han, ”och mana fram åt mig den jag säger dig.”


text:
Men kvinnan sade till honom: ”Du vet ju vad Saul har gjort, han har utrotat andebesvärjare och spåmän ur landet. Varför lägger du en snara för mitt liv för att döda mig?”


text:
Då gav Saul henne sin ed vid HERREN och sade: ”Så sant HERREN lever, ingen skuld ska drabba dig i denna sak.”


text:
Men när kvinnan fick se Samuel, skrek hon med hög röst och sade till Saul: ”Varför har du lurat mig? Du är ju Saul!”


text:
Kungen sade till henne: ”Var inte rädd. Vad är det du ser?” Kvinnan svarade Saul: ”Jag ser ett gudaväsen komma upp ur jorden.”


text:
Han frågade henne: ”Hur ser han ut?” Hon svarade: ”Det är en gammal man som kommer upp, insvept i en mantel.” Då förstod Saul att det var Samuel, och han böjde sig ner med ansiktet mot jorden och bugade sig.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Samuel sade till Saul: ”Varför har du stört mig och manat fram mig?” Saul svarade: ”Jag är i stor nöd. Filisteerna har börjat krig mot mig, och Gud har lämnat mig och svarar mig inte mer, varken genom profeter eller genom drömmar. Därför har jag kallat på dig, för att du ska låta mig veta vad jag ska göra.”


text:
<f>ⓢ</f> HERREN har gjort vad han sade genom mig: HERREN har ryckt riket ur din hand och gett det till en annan, till David.


text:
<f>ⓣ</f> Eftersom du inte lydde HERRENS röst och inte utförde hans brinnande vredesdom över Amalek, har HERREN i dag gjort dig detta.


text:
<f>ⓤ</f> HERREN ska ge både dig och Israel i filisteernas hand, och i morgon ska du och dina söner vara hos mig. Även Israels läger ska HERREN ge i filisteernas hand.”


text:
<pb/>Då föll Saul genast raklång till jorden, förfärad över Samuels ord. Han var också helt kraftlös, för han hade inte ätit något på ett helt dygn.


text:
<f>ⓥ</f> Kvinnan gick fram till Saul, och när hon såg hur skräckslagen han var sade hon till honom: ”Se, din tjänarinna gjorde som du sade. Jag riskerade mitt liv och gjorde vad du bad mig om.


text:
Så nu får också du lyssna till vad din tjänarinna har att säga: Låt mig sätta fram lite mat åt dig, så att du kan äta och hämta krafter innan du går din väg.”


text:
Men han vägrade och sade: ”Jag vill inte äta.” <pb/>Då bad både hans tjänare och kvinnan honom så enträget att han lyssnade till dem. Han reste sig upp från marken och satte sig på bädden.


text:
Kvinnan hade en gödkalv i huset, och den slaktade hon nu i all hast. Därefter tog hon mjöl och knådade det och bakade osyrat bröd av det.


text:
Sedan satte hon fram det åt Saul och hans tjänare, och de åt. Därefter reste de sig och gick samma natt sin väg.


text:
<pb/><f>ⓦ</f> Filisteerna samlade nu alla sina härar i Afek<f>[163]</f>, medan israeliterna hade slagit läger vid källan i Jisreel.


text:
Filisteernas furstar tågade fram med avdelningar på hundra och tusen man, och David och hans män tågade fram sist tillsammans med Akish.


text:
<f>ⓧ</f> Då sade filisteernas furstar: ”Vad har de där hebreerna här att göra?” Men Akish svarade dem: ”Det här är David, tjänare till Israels kung Saul. Han har varit hos mig i mer än ett år, och jag har inte funnit något ont hos honom från den dag han gick över till mig ända till nu.”


text:
<pb/><f>ⓨ</f> Då blev filisteernas furstar förargade på honom och sade till honom: ”Skicka hem den där mannen till sin plats där du satt honom. Han får inte gå ut i strid med oss, han kan ju bli vår motståndare under striden. Hur kan han bättre glädja sin herre än genom dessa mäns huvuden?


text:
<f>ⓩ</f> Är det inte den David som de sjöng om vid dansen: <pb/><t>”Saul har slagit sina tusen,</t> <t>David sina tiotusen?”</t>


text:
<pb/>Då kallade Akish till sig David och sade till honom: ”Så sant HERREN lever, du är en hederlig man och det gläder mig att du går ut och in här hos mig i lägret, för jag har inte funnit något ont hos dig från den dag du kom till mig ända till denna dag. Men furstarna ser inte på dig med blida ögon.


text:
<pb/>”Vad har jag då gjort?” frågade David. ”Vad har du funnit hos din tjänare från den dag jag kom i din tjänst ända till denna dag, eftersom jag inte får gå ut och strida mot min herre kungens fiender?”


text:
Akish svarade David: ”Jag vet, i mina ögon är du lika god som en Guds ängel. Men filisteernas furstar säger: Han får inte gå ut i strid med oss.


text:
Stig därför upp tidigt i morgon tillsammans med din herres tjänare som kom hit med dig. Så snart ni stigit upp och det har ljusnat bör ni ge er i väg.


text:
<pb/>Då steg David och hans män upp tidigt för att på morgonen vända tillbaka till filisteernas land. Men filisteerna drog upp till Jisreel.


text:
<pb/><f>ⓐ</f> När David och hans män kom till Siklag<f>[164]</f> på tredje dagen hade amalekiterna trängt in i Negev och in i Siklag. De hade intagit Siklag och bränt det med eld.


text:
Kvinnorna som var därinne<f>[165]</f>, både små och stora, hade de fört bort som fångar men inte dödat någon. Sedan hade de gett sig av.


text:
När David och hans män kom till staden, fick de se att den var nerbränd med eld och att deras hustrur, söner och döttrar var bortförda som fångar.


text:
<f>ⓑ</f> Davids båda hustrur, Ahinoam från Jisreel och Abigail, änkan efter karmeliten Nabal, var också tillfångatagna.


text:
<pb/>David var i stor fara, för folket hotade att stena honom. Så förbittrade var de alla, var och en för sina söners och döttrars skull. Men David hämtade kraft hos HERREN sin Gud.


text:
<f>ⓒ</f> David sade till prästen Ebjatar, Ahimeleks son: ”Bär hit efoden till mig.” Då kom Ebjatar med efoden till David.


text:
<f>ⓓ</f> David frågade HERREN: ”Ska jag jaga rövarbandet? Kan jag hinna upp dem?” HERREN svarade honom: ”Jaga dem, för du kommer att hinna upp dem och rädda alla.”


text:
<pb/>Då gav sig David i väg med sina sexhundra man, och de kom till bäckravinen Besor<f>[166]</f> där en del av dem tvingades stanna kvar.


text:
David fortsatte jakten med fyrahundra man, men tvåhundra man stannade. De var för trötta för att gå över bäckravinen Besor.


text:
<pb/>Ute på fältet fann de en egyptier som de tog med sig till David. När de gav honom bröd att äta och vatten att dricka


text:
och dessutom gav honom en bit fikonkaka och två russinkakor att äta, fick han livsanden tillbaka. På tre dygn hade han nämligen varken ätit eller druckit.


text:
<pb/>”Vem tillhör du och varifrån är du?” frågade David honom. ”Jag är en egyptisk pojke<f>[167]</f>, tjänare hos en amalekitisk man”, svarade han. ”Men min herre övergav mig för tre dagar sedan, för jag blev sjuk.


text:
<f>ⓔ</f> Vi hade trängt in i kereteernas<f>[168]</f> del av Negev och i området som tillhör Juda och i Kalebs del<f>[169]</f> av Negev, och vi hade bränt Siklag med eld.”


text:
David frågade honom: ”Vill du föra mig ner till det där rövarbandet?” Han svarade: ”Om du lovar mig med ed vid Gud att inte döda mig eller utlämna mig åt min herre, så ska jag föra dig ner till rövarbandet.”


text:
<pb/>Så förde han honom dit, och de låg utspridda överallt på marken och åt och drack och firade allt det stora byte de hade tagit från filisteernas land och från Juda land.


text:
Och David högg ner dem ända från skymningen till aftonen dagen därpå. Inte en enda av dem kom undan, utom fyrahundra unga män som satt upp på kamelerna och flydde.


text:
Ingen saknades, varken liten eller stor, ingens son eller dotter, inget av bytet eller något av det som de hade tagit. Allt förde David tillbaka.


text:
David tog också alla fåren och korna, och dessa drev man framför den övriga boskapen<f>[170]</f> och ropade: ”Här är Davids byte!”


text:
<pb/>När David kom tillbaka till de tvåhundra man som hade varit för trötta att följa honom och därför stannat kvar vid bäckravinen Besor, gick dessa för att möta David och folket som han hade med sig. Då gick David fram till folket och hälsade dem.


text:
Men alla onda och illvilliga män bland dem som hade följt med David tog till orda och sade: ”Eftersom de inte följde med oss tänker vi inte ge dem något av bytet som vi räddat. Nej, var och en får ta sin hustru och sina barn och gå.”


text:
Men David svarade: ”Så ska ni inte göra, mina bröder, med det som HERREN har gett oss. Han bevarade oss och gav rövarbandet som anföll oss i vår hand.


text:
<f>ⓕ</f> Och vem lyssnar på er i den här saken? Nej, de som drar ut i striden ska ha samma lott som de som stannar vid trossen. De ska dela lika.”


text:
Så blev det från den dagen och i fortsättningen, för David gjorde detta till lag och rätt i Israel, så som det är än i dag.


text:
<pb/>När David kom till Siklag sände han en del av bytet till de äldste i Juda, till sina vänner, och lät säga: ”Här är en gåva till er av bytet från HERRENS fiender.”


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Filisteerna stred mot Israel, och Israels män flydde för dem och föll slagna på berget Gilboa.


text:
<f>ⓗ</f> Filisteerna ansatte häftigt Saul och hans söner, och de dödade Sauls söner Jonatan, Abinadab och Malki-Shua.


text:
<pb/>När striden hårdnade kring Saul och bågskyttarna fann honom, blev han svårt sårad av skyttarna.


text:
<f>ⓘ</f> Han sade till sin väpnare: ”Dra ditt svärd och genomborra mig, så att inte de där oomskurna kommer och genomborrar mig och skymfar mig.” Men hans väpnare ville inte, för han var mycket rädd. Då tog Saul själv svärdet och kastade sig på det.


text:
När israeliterna på andra sidan dalen och på andra sidan Jordan såg att Israels män hade flytt och att Saul och hans söner var döda, övergav de städerna och flydde. Sedan kom filisteerna och bosatte sig i dem.


text:
<pb/>Dagen därpå kom filisteerna för att plundra de slagna och fann då Saul och hans tre söner där de låg fallna på berget Gilboa.


text:
De högg av Sauls huvud och tog hans vapen och sände omkring dem i filisteernas land för att sprida den goda nyheten i sitt avgudahus och bland folket.


text:
<f>ⓙ</f> bröt alla vapenföra män upp och gick hela natten. De tog ner Sauls och hans söners kroppar från muren i Bet-Shan och begav sig sedan till Jabesh och brände dem<f>[174]</f> där.


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Efter Sauls död, när David hade kommit tillbaka efter segern över Amalek, var han två dagar i Siklag.<f>[1]</f>


text:
<f>ⓑ</f> Och se, på tredje dagen kom en man från Sauls här, med kläderna sönderrivna och med jord på huvudet. När han kom in till David, föll han ner till marken och bugade sig.


text:
David sade till honom: ”Hur har det gått? Berätta för mig.” Han sade: ”Folket har flytt från striden och många har fallit och dött. Saul och hans son Jonatan är också döda.”


text:
<pb/>David frågade den unge mannen som berättade det för honom: ”Hur vet du att Saul och hans son Jonatan är döda?”


text:
<f>ⓒ</f> Den unge mannen som berättade det för honom svarade: ”Jag råkade vara där på berget Gilboa, och där stödde sig Saul mot sitt spjut medan vagnar och ryttare ansatte honom.


text:
<pb/>Då sade han till mig: Ställ dig över mig och ge mig dödsstöten. Dödsångesten griper mig<f>[3]</f>, för livet är fortfarande kvar i mig.


text:
Då gick jag fram till honom och dödade honom, för jag visste att han inte skulle överleva sitt fall. Och jag tog kronan som satt på hans huvud och ett armband som han hade på armen och tog med dem hit till min herre.”


text:
Då grep David tag i sina kläder och rev sönder<f>[4]</f> dem. Detsamma gjorde alla som var hos honom.


text:
De höll dödsklagan och grät och fastade ända till kvällen för Saul och hans son Jonatan, och för HERRENS folk och för Israels hus, därför att de hade fallit för svärd.


text:
<pb/>David frågade den unge mannen som hade berättat det för honom: ”Varifrån är du?” Han svarade: ”Jag är son till en amalekit som lever här som främling.”


text:
<f>ⓓ</f> David sade till honom: ”Hur vågade du räcka ut din hand och förgöra HERRENS smorde<f>[5]</f>?”


text:
Och David kallade på en av de unga männen och sade till honom: ”Kom hit och hugg ner honom!” Och han stack ner honom så att han dog.


text:
David sade till honom: ”Ditt blod ska komma över ditt eget huvud,<f>[6]</f> för din egen mun vittnade mot dig när du sade: Jag har dödat HERRENS smorde.”


text:
<f>ⓔ</f> och han bestämde att man skulle lära Juda barn ”Bågsången”, som finns nertecknad i ”Den redliges bok”:


text:
<pb/><t>”Ditt majestät<f>[7]</f>, Israel,</t> <t>ligger slaget på dina höjder.</t> <t>Hur har inte hjältarna fallit!</t>


text:
<t><f>ⓕ</f> Förkunna det inte i Gat,</t> <t>ropa inte ut det</t> <t>på Ashkelons gator,</t> <t>så att inte filisteernas döttrar</t> <t>gläder sig,</t> <t>de oomskurnas döttrar fröjdar sig.</t>


text:
<t>Ni Gilboas berg,</t> <t>på er må det varken falla</t> <t>dagg eller regn</t> <t>och inte finnas fält för offergåvor,</t> <t>för hjältarnas sköld</t> <t>ligger nersölad där,</t> <t>Sauls sköld blir aldrig mer</t> <t>smord med olja.<f>[8]</f></t>


text:
<t><f>ⓖ</f> Från slagnas blod,</t> <t>från hjältars hull</t> <t>vek inte Jonatans båge,</t> <t>vände inte Sauls svärd</t> <t>hungrigt tillbaka.</t>


text:
<t>Saul och Jonatan,</t> <t>älskade och ljuvliga i livet</t> <t>och inte åtskilda i döden.</t> <t>De var snabbare än örnar,</t> <t>starkare än lejon. <pb/></t>


text:
<t>Ni Israels döttrar, gråt över Saul,</t> <t>som klädde er</t> <t>i scharlakan och prakt</t> <t>och prydde era kläder</t> <t>med smycken av guld.</t>


text:
<t>Hur har inte hjältarna</t> <t>fallit mitt i striden!</t> <t>Jonatan ligger slagen</t> <t>på dina höjder. <pb/></t>


text:
<t><f>ⓗ</f> Jag sörjer dig,</t> <t>Jonatan, min broder.</t> <t>Du var mycket ljuvlig för mig,</t> <t>din kärlek till mig var underbar,</t> <t>mer än kvinnors kärlek.</t>


text:
<pb/><f>ⓘ</f> Därefter frågade David HERREN: ”Ska jag gå upp till någon av städerna i Juda?” HERREN svarade honom: ”Gå.” David frågade: ”Vart ska jag gå?” Han svarade: ”Till Hebron<f>[9]</f>.”


text:
<f>ⓙ</f> David drog då dit upp med sina båda hustrur, Ahinoam från Jisreel och Abigail, änkan efter karmeliten Nabal.


text:
<f>ⓚ</f> David tog också med sina män dit upp, var och en med sin familj, och de bosatte sig i Hebrons städer.


text:
<f>ⓛ</f> Och Juda män kom dit och smorde David till kung över Juda hus. <pb/>När man berättade för David att det var männen från Jabesh i Gilead som hade begravt Saul,


text:
skickade han sändebud till männen i Jabesh i Gilead och lät säga till dem: ”HERREN välsigne er som har visat er herre Saul den godheten att begrava honom!


text:
Var nu starka och tappra män, för er herre Saul är död och Juda hus har nu smort mig till kung över dem.”


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Men Abner<f>[10]</f>, Ners son, Sauls överbefälhavare, tog Sauls son Ish-Boshet<f>[11]</f> och förde honom till Mahanajim<f>[12]</f>


text:
Sauls son Ish-Boshet var fyrtio år när han blev kung över Israel, och han regerade i två år. Bara Juda hus höll sig till David.


text:
<f>ⓞ</f> Joab, Serujas son, och Davids folk tågade också ut. De möttes vid Gibeons damm<f>[13]</f> och intog ställning på var sin sida om dammen.


text:
Abner sade till Joab: ”Låt de unga männen komma fram och tävla i en kämpalek inför oss.” Joab svarade: ”De får komma.”


text:
Då kom de fram och ställde upp och blev räknade, tolv för Benjamin och Sauls son Ish-Boshet och tolv av Davids tjänare.


text:
De grep varandra i huvudet och stack svärdet i sidan<f>[14]</f> på varandra, och alla stupade. Därför kallas platsen Helkat-Hassurim.<f>[15]</f> Den ligger vid Gibeon.


text:
<pb/>Sedan började en mycket hård strid den dagen, och Abner och Israels män blev slagna av Davids folk.


text:
Tre av Serujas<f>[16]</f> söner var där: Joab, Abishaj och Asael.<f>[17]</f> Asael var snabbfotad som en gasell på fältet.


text:
Då sade Abner till honom: ”Vik av åt höger eller vänster, angrip någon av de yngre och ta hans rustning.” Men Asael ville inte låta honom vara.


text:
Då sade Abner än en gång till Asael: ”Låt mig vara! Varför ska jag slå ner dig? Hur ska jag sedan kunna se din bror Joab i ansiktet?”


text:
<f>ⓟ</f> Men han vägrade låta honom vara, så Abner stötte honom med bakänden av sitt spjut<f>[18]</f> i buken, och spjutet gick ut genom ryggen. Han föll ner och dog där på stället. Och var och en som kom till platsen där Asael hade fallit och dött stannade upp.


text:
<pb/>Men Joab och Abishaj förföljde Abner. När solen gick ner och de kom till Ammahöjden, som ligger mitt emot Gia på vägen mot Gibeons öken,


text:
samlades Benjamins barn bakom Abner till en enda skara och gick i ställning på toppen av en och samma höjd.


text:
Abner ropade till Joab: ”Ska svärdet få fortsätta frossa? Förstår du inte att det får ett bittert slut? Hur länge ska det dröja innan du befaller ditt folk att sluta förfölja sina bröder?”


text:
Joab svarade: ”Så sant Gud lever: Hade du inte sagt något, skulle folket ha fortsatt förfölja sina bröder till morgonen.”


text:
Sedan blåste Joab i basunen, och allt folket gjorde halt. De förföljde inte Israel längre och fortsatte inte att strida.


text:
<pb/>Abner och hans män tågade genom Hedmarken hela den natten. De gick över Jordan och fortsatte hela förmiddagen<f>[19]</f> och kom så till Mahanajim.


text:
De tog med sig Asael och begravde honom i hans fars grav i Betlehem. Därefter marscherade Joab och hans män hela natten och kom i gryningen till Hebron.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Kriget mellan Sauls hus och Davids hus<f>[20]</f> blev långvarigt. Under tiden blev David allt starkare, medan Sauls hus blev allt svagare.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> I Hebron föddes söner åt David. Hans förstfödde var Amnon, som han fick med Ahinoam från Jisreel.


text:
<f>ⓢ</f> Hans andre son var Kilab, som han fick med Abigail, änkan efter karmeliten Nabal. Den tredje var Absalom, son till Maaka som var dotter till Talmaj, kungen i Geshur.


text:
<pb/><f>ⓣ</f> Men Saul hade haft en bihustru vid namn Rispa, dotter till Aja. Och Ish-Boshet sade till Abner: ”Varför har du gått in till min fars bihustru?”


text:
Abner blev djupt upprörd över Ish-Boshets ord och sade: ”Är jag ett hundhuvud från Juda land? Här visar jag godhet mot din far Sauls hus, mot hans bröder och hans vänner, och utlämnar dig inte i Davids hand, och så anklagar du mig i dag för en synd med den där kvinnan.


text:
<f>ⓤ</f> Må Gud straffa Abner både nu och i framtiden om jag inte gör så med David som HERREN med ed har lovat honom.


text:
Jag ska ta kungadömet från Sauls hus och upprätta Davids tron över både Israel och Juda, från Dan till Beer-Sheba.”<f>[21]</f>


text:
<pb/>Abner skickade sändebud till David och lät säga: ”Vem tillhör landet? Slut förbund med mig, så ska min hand hjälpa dig att få över hela Israel på din sida.”


text:
David svarade: ”Bra! Jag vill sluta förbund med dig. Men en sak kräver jag av dig: Du får inte komma hit inför mig utan att föra med dig Sauls dotter Mikal<f>[22]</f> när du kommer för att träda fram inför mig.”


text:
<f>ⓥ</f> Därefter skickade David sändebud till Sauls son Ish-Boshet och lät säga: ”Ge mig min hustru Mikal som jag vann till priset av hundra filisteers förhudar.”


text:
Men hennes man gick med henne och följde henne gråtande ända till Bahurim. Där sade Abner till honom: ”Vänd och gå hem igen.” Då vände han tillbaka.


text:
<pb/>Abner hade talat med de äldste i Israel och sagt: ”Ni har länge försökt få David till kung över er.


text:
Låt det nu ske, för HERREN har sagt om David: Genom min tjänare Davids hand ska jag frälsa mitt folk Israel från filisteerna och från alla deras fiender.”


text:
<f>ⓧ</f> Abner talade också med benjaminiterna. Sedan gick Abner till David i Hebron för att berätta allt som Israel och hela Benjamins hus hade godtagit.


text:
Abner kom till David i Hebron, åtföljd av tjugo man, och David ordnade en fest för Abner och hans män.


text:
Abner sade till David: ”Jag vill ge mig av och samla hela Israel till min herre kungen, så att de sluter förbund med dig och du kan regera över allt ditt hjärta önskar.” Då lät David Abner gå, och han gav sig av i frid.


text:
<pb/>Just då kom Davids folk och Joab tillbaka från ett plundringståg med stort byte. Abner var inte kvar hos David i Hebron längre, för David hade låtit honom gå och han hade gett sig av i frid.


text:
När Joab och hela hans här kom berättade man för honom att Abner, Ners son, hade kommit till kungen, som lät honom gå så att han gav sig av i frid.


text:
Då gick Joab in till kungen och sade: ”Vad har du gjort? Abner kommer till dig, och du låter honom bara gå härifrån!


text:
Du känner Abner, Ners son. Han kom för att bedra dig och få veta alla dina krigsplaner och ta reda på allt du gör.”


text:
Joab gick ut från David och sände bud efter Abner, och de fick honom att vända tillbaka vid Sirabrunnen<f>[23]</f>. Men David visste inte om det.


text:
<f>ⓨ</f> När Abner kom tillbaka till Hebron tog Joab honom avsides in i porten för att tala ostört med honom. Där stack han honom i magen så att han dog, som hämnd för sin bror Asaels blod.


text:
<pb/>När David fick höra om det efteråt sade han: ”Jag och mitt kungadöme är för evigt oskyldiga inför HERREN till Abners, Ners sons, blod.


text:
<f>ⓩ</f> Låt det komma över Joabs huvud och över hela hans fars hus. Låt det aldrig i Joabs hus saknas män som har flytning eller spetälska eller går på kryckor eller faller för svärd eller saknar bröd.”


text:
Så mördade Joab och hans bror Abishaj Abner, därför att han hade dödat deras bror Asael under striden vid Gibeon.


text:
<pb/>David sade till Joab och allt folket som var med honom: ”Riv sönder era kläder och klä er i säcktyg och håll dödsklagan efter Abner.” Och kung David gick själv bakom båren.


text:
<t>Dina händer var inte bundna,</t> <t>dina fötter var inte slagna i bojor.</t> <t>Du föll som man faller</t> <t>för onda män.”</t>


text:
<pb/>Sedan kom de alla för att få David att äta något medan det ännu var dag. Men David svor en ed och sade: ”Må Gud straffa mig både nu och i framtiden om jag smakar bröd eller något annat innan solen går ner!”


text:
Hela folket och hela Israel insåg den dagen att kungen inte hade haft någon del i mordet på Abner, Ners son.


text:
Kungen sade till sina tjänare: ”Förstår ni inte att en furste och en stor man har fallit i Israel i dag?


text:
<f>ⓐ</f> Men jag är svag i dag, trots att jag är smord till kung, och de där männen, Serujas söner, är hårdare än jag. Må HERREN straffa den som gör ont för hans ondska.”


text:
<pb/>När Sauls son<f>[24]</f> hörde att Abner var död i Hebron tappade han allt mod, och hela Israel var skräckslaget.


text:
<f>ⓑ</f> Men Sauls son hade två män till befälhavare för sina plundringståg, den ene hette Baana och den andre Rekab. De var söner till Rimmon från Beerot och tillhörde Benjamins barn. Även Beerot räknas nämligen till Benjamin,


text:
<f>ⓒ</f> eftersom beerotiterna flydde till Gittajim och bodde sedan där som främlingar, vilket de gör än i dag.


text:
<pb/><f>ⓓ</f> Jonatan, Sauls son, hade en son som var förlamad i fötterna. Han var fem år när nyheten om Saul och Jonatan kom från Jisreel. Hans sköterska tog honom och flydde, men när hon skyndade sig i väg föll han och blev halt. Han hette Mefiboshet<f>[25]</f>.


text:
<pb/>Beerotiten Rimmons söner Rekab och Baana kom nu till Ish-Boshets hus när dagen var som hetast och Ish-Boshet låg och vilade middag.


text:
De tog sig in i huset som för att hämta vete och stack honom i magen, och sedan flydde Rekab och hans bror Baana.


text:
De hade tagit sig in i huset medan Ish-Boshet låg på sin bädd i sovrummet. När de hade stuckit ihjäl honom, högg de av honom huvudet. Därefter tog de hans huvud och gick genom Hedmarken hela natten.


text:
De kom med Ish-Boshets huvud till David i Hebron och sade till kungen: ”Se! Här är Ish-Boshets huvud, son till din fiende Saul som försökte ta ditt liv. HERREN har i dag gett min herre kungen hämnd på Saul och hans efterkommande.”


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Men David svarade Rekab och hans bror Baana, söner till beerotiten Rimmon: ”Så sant HERREN lever, han som har befriat mig ur all nöd:


text:
<f>ⓕ</f> Den som berättade för mig att Saul var död trodde sig vara en glädjebudbärare, men honom lät jag gripa och döda i Siklag. Det var lönen jag gav honom för hans glädjebud!


text:
Nu har onda män dödat en oskyldig man i hans eget hem, i hans säng. Hur mycket mer ska jag då inte utkräva hans blod av er hand och utrota er från jorden!”


text:
<f>ⓖ</f> På Davids befallning dödade hans unga män dem, högg av deras händer och fötter och hängde upp dem vid dammen i Hebron. Men Ish-Boshets huvud tog de och lade i Abners grav i Hebron.


text:
<pb/><f>ⓗ</f> Sedan kom Israels alla stammar till David i Hebron och sade: ”Vi är av samma kött och blod<f>[26]</f> som du.


text:
<f>ⓘ</f> Redan för länge sedan, när Saul var kung över oss, var det du som var ledare och anförare för Israel. Och HERREN har sagt till dig: Du ska vara herde för mitt folk Israel, du ska vara furste över Israel.”


text:
<f>ⓙ</f> När Israels alla äldste kom till kungen i Hebron, slöt kung David förbund med dem i Hebron inför HERREN. Och de smorde David till kung över Israel.


text:
<f>ⓛ</f> I Hebron regerade han över Juda i sju år och sex månader, och i Jerusalem regerade han i trettiotre år över hela Israel och Juda.


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Kungen och hans män tågade nu mot Jerusalem och jebusiterna som bodde där i landet. De sade till David: ”Hit kommer du inte in, till och med blinda och halta ska driva bort dig.” De tänkte: David kommer aldrig hit in.


text:
<pb/>På den dagen sade David: ”Den som slår jebusiterna ska gå genom vattentunneln<f>[28]</f> och nå fram till dessa halta och blinda som Davids själ hatar<f>[29]</f>.” Därför brukar man säga: ”Blinda och halta får inte komma in i huset.”


text:
Och David slog sig ner i borgen och kallade den Davids stad. Där byggde han runt omkring, från Millo<f>[30]</f> och vidare inåt.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Kung Hiram<f>[31]</f> i Tyrus skickade sändebud till David med cederträ<f>[32]</f> och med snickare och stenhuggare, och de byggde ett hus åt David.


text:
Och David förstod att HERREN hade befäst honom som kung över Israel och att han hade upphöjt hans kungadöme för sitt folk Israels skull.


text:
<pb/><f>ⓟ</f> David tog sig ännu fler bihustrur och hustrur<f>[33]</f> från Jerusalem sedan han hade lämnat Hebron, och ännu fler söner och döttrar föddes åt David.


text:
<f>ⓠ</f> Detta är namnen på de söner som föddes åt honom i Jerusalem: Shammua, Shobab, Natan, Salomo,


text:
<pb/>När filisteerna hörde att David hade blivit smord till kung över Israel, drog de alla upp för att söka efter David. När David hörde det gick han ner till borgen.


text:
<f>ⓡ</f> Då frågade David HERREN: ”Ska jag dra upp mot filisteerna? Ger du dem i min hand?” HERREN svarade David: ”Dra upp! Jag ska ge filisteerna i din hand.”


text:
<f>ⓢ</f> Så kom David till Baal-Perasim, och där besegrade David dem. Han sade: ”HERREN bröt ner mina fiender framför mig som en flodvåg.” Därav fick platsen namnet Baal-Perasim.<f>[35]</f>


text:
När David då frågade HERREN, svarade han: ”Du ska inte dra upp dit. Gå runt dem bakifrån och anfall dem från det håll där bakaträden<f>[36]</f> står.


text:
När du hör ljudet av steg i bakaträdens toppar ska du genast rycka fram, för då har HERREN gått ut framför dig för att slå filisteernas här.”


text:
Och David gjorde som HERREN hade befallt honom. Han slog filisteerna och förföljde dem från Geba ända till Gezer<f>[37]</f>.


text:
<f>ⓤ</f> David bröt upp och drog i väg med allt sitt folk från Baale-Juda<f>[38]</f> för att därifrån föra upp Guds ark som var uppkallad efter Namnet, namnet HERREN Sebaot, han som tronar på keruberna<f>[39]</f>.


text:
<f>ⓥ</f> De satte Guds ark på en ny vagn och hämtade den från Abinadabs hus på höjden. Ussa och Ahjo, Abinadabs söner, körde den nya vagnen.


text:
David och hela Israels hus dansade och gladde sig inför HERRENS ansikte med alla slags instrument av cypressträ, med harpor, lyror, tamburiner, skallror och cymbaler.


text:
<pb/>Men när de kom till Nakons tröskplats räckte Ussa ut handen mot Guds ark och grep tag i den, eftersom oxarna snavade.


text:
<f>ⓦ</f> Då upptändes HERRENS vrede mot Ussa. Gud slog honom där för hans synd<f>[40]</f>, och han dog där vid Guds ark.


text:
David blev upprörd över att HERREN hade brutit ner Ussa.<f>[41]</f> Han kallade platsen Peres-Ussa, och den heter så än i dag.


text:
<pb/>David greps av fruktan för HERREN den dagen och sade: ”Hur skulle HERRENS ark kunna komma till mig?”


text:
<f>ⓧ</f> Därför ville David inte föra in HERRENS ark till sig i Davids stad utan ställde den i gatiten<f>[42]</f> Obed-Edoms<f>[43]</f> hus.


text:
Sedan blev HERRENS ark kvar i gatiten Obed-Edoms hus i tre månader. Och HERREN välsignade Obed-Edom och hela hans hus.


text:
<pb/><f>ⓨ</f> Det berättades för kung David att HERREN hade välsignat Obed-Edoms hus och allt han ägde på grund av Guds ark. Då gick David och förde ut Guds ark ur Obed-Edoms hus upp till Davids stad under jubel.


text:
<f>ⓐ</f> Själv dansade David med all kraft inför HERRENS ansikte, och David var iklädd en linne-efod<f>[44]</f>.


text:
<pb/><f>ⓑ</f> När HERRENS ark kom in i Davids stad såg Mikal, Sauls dotter, ut genom fönstret, och när hon såg kung David hoppa och dansa inför HERRENS ansikte föraktade hon honom i sitt hjärta.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> När de hade fört in HERRENS ark och ställt den på sin plats mitt i det tält som David hade slagit upp åt den, offrade David brännoffer och gemenskapsoffer inför HERRENS ansikte.


text:
<f>ⓓ</f> Och när David hade offrat brännoffret och gemenskapsoffret, välsignade han folket i HERREN Sebaots namn.


text:
Till allt folket, hela skaran av israeliter, både man och kvinna, gav han en brödkaka,<f>[45]</f> en dadelkaka och en druvkaka.<f>[46]</f> Sedan gick allt folket hem, var och en till sitt.


text:
<pb/>När David återvände hem för att välsigna sitt husfolk gick Mikal, Sauls dotter, ut mot honom och sade. ”Hur härlig har inte Israels kung visat sig i dag, när han blottat sig inför ögonen på sina tjänares tjänstekvinnor så som lössläppt folk gör!”


text:
Då sade David till Mikal: ”Det var inför HERREN, han som har utvalt mig framför din far och hela hans hus och som har insatt mig till furste över HERRENS folk Israel. Inför HERREN dansade jag och gladde mig.


text:
Jag ska bli ännu ringare än detta och förnedrad i egna ögon<f>[47]</f>. Men med tjänstekvinnorna som du talade om, tillsammans med dem ska jag bli ärad.”


text:
<pb/><f>ⓔ</f> När kungen nu satt i sitt hus och HERREN hade gett honom ro från alla hans fiender runt omkring,


text:
<f>ⓕ</f> sade han till profeten Natan:<f>[48]</f> ”Här bor jag i ett hus av cederträ, medan Guds ark bor i ett tält.”


text:
<f>ⓗ</f> Jag har inte bott i något hus från den dag jag förde Israels barn upp ur Egypten ända till i dag, utan jag har flyttat omkring i ett tält, i ett tabernakel.


text:
Har jag någonsin där jag flyttat omkring med alla Israels barn talat och sagt så till någon enda av Israels stammar, någon som jag satt till herde för mitt folk Israel: Varför har ni inte byggt mig ett hus av cederträ?


text:
<pb/><f>ⓘ</f> Nu ska du säga så till min tjänare David: Så säger HERREN Sebaot: Det var jag som hämtade dig från betesmarken där du följde fåren, till att bli furste över mitt folk Israel.


text:
Jag har varit med dig på alla dina vägar och utrotat alla dina fiender för dig, och jag ska göra dig ett stort namn, som de största namnen på jorden.


text:
<f>ⓙ</f> Jag ska bereda en plats åt mitt folk Israel och plantera det så att det får bo kvar och inte oroas mer. Onda människor ska inte förtrycka det mer som förr,


text:
sedan tiden då jag satte domare över mitt folk Israel. Jag ska låta dig få ro från alla dina fiender. <pb/>Nu förkunnar HERREN för dig att HERREN ska bygga ett hus<f>[49]</f> åt dig.


text:
<f>ⓚ</f> När din tid är slut och du vilar hos dina fäder ska jag efter dig upphöja din avkomling<f>[50]</f> som ska utgå ur ditt liv, och jag ska befästa hans kungadöme.


text:
<f>ⓜ</f> Jag ska vara hans far och han ska vara min son. Gör han något orättfärdigt ska jag straffa honom med människors ris och med plågor som drabbar människors barn.<f>[51]</f>


text:
<f>ⓝ</f> Men min nåd ska inte vika från honom, så som jag lät den vika från Saul, som jag lät vika för dig.


text:
Ditt hus och ditt kungadöme ska bestå inför mig till evig tid. Din tron ska vara befäst för evig tid.”


text:
<f>ⓞ</f> Då gick kung David in och satte sig inför HERRENS ansikte och sade: ”Vem är jag, Herre GUD, och vad är mitt hus, eftersom du har fört mig ända hit?


text:
Och ändå var det för lite i dina ögon, Herre GUD. <pb/>Nu har du också talat om din tjänares hus i framtiden, och detta till undervisning för människorna, Herre GUD.


text:
För ditt ords skull och efter ditt hjärta har du gjort allt detta stora och gjort det känt för din tjänare.


text:
<f>ⓠ</f> Därför är du stor, Herre GUD, för ingen är som du, och det finns ingen annan Gud än du efter allt vi har hört med våra öron.


text:
<f>ⓡ</f> Finns det något enda folk på jorden som ditt folk Israel, det som Gud själv kom och friköpte åt sig som sitt eget, för att göra sitt namn känt? Du har gjort storverk för dem och förunderliga ting för ditt land och inför ögonen på ditt folk som du friköpt från Egypten, från hednafolken och deras gudar.


text:
<pb/>Så uppfyll nu, min HERRE och Gud, för evigt det ord du har talat om din tjänare och om hans hus. Gör som du har lovat.


text:
Då ska ditt namn upphöjas för evigt och man ska säga: HERREN Sebaot är Gud över Israel. Så ska din tjänare Davids hus bestå inför dig.


text:
För du, HERRE Sebaot, Israels Gud, har uppenbarat för din tjänare och sagt: Jag ska bygga dig ett hus. Därför har din tjänare funnit frimodighet att be denna bön till dig.


text:
<pb/>Och nu, Herre GUD, du är Gud, och dina ord är sanning, och du har lovat din tjänare detta goda.


text:
Var nu god och välsigna din tjänares hus så att det blir kvar inför dig för evigt. För du, Herre GUD, har talat, och genom din välsignelse ska din tjänares hus bli välsignat för evigt.”


text:
<pb/><f>ⓢ</f> En tid därefter slog David filisteerna och kuvade dem, och han tog Meteg-Haamma från filisteerna.


text:
<f>ⓣ</f> Han slog också moabiterna. Han tvingade ner dem på marken och mätte dem med snöre. Med två snörlängder mätte han ut dem som skulle dödas, och med en full snörlängd dem som han lät leva. Så blev moabiterna underordnade David och skattskyldiga.


text:
<pb/><f>ⓤ</f> David slog också kung Hadadezer av Soba<f>[52]</f>, Rehobs son, när han dragit ut för att vidga sitt välde till floden<f>[53]</f>.


text:
<f>ⓥ</f> Av hans folk tillfångatog David 1 700 ryttare och 20 000 man fotfolk. Han lät skära av hälsenorna på alla vagnshästarna men skonade 100 hästar.


text:
<pb/>När arameerna från Damaskus kom för att hjälpa kung Hadadezer av Soba slog David 22 000 man av dem.


text:
David placerade trupper bland arameerna i Damaskus. Så blev arameerna underordnade David och skattskyldiga. Och HERREN gav seger åt David var han än drog fram.


text:
<pb/>David tog de guldsköldar<f>[54]</f> som hade tillhört Hadadezers tjänare och förde dem till Jerusalem.


text:
<pb/><f>ⓦ</f> När kung Toi<f>[56]</f> i Hamat<f>[57]</f> hörde att David hade slagit Hadadezers här,


text:
sände han sin son Joram till kung David för att hälsa honom och lyckönska honom för att han hade kämpat mot Hadadezer och besegrat honom. Hadadezer hade nämligen legat i krig med Toi. Joram hade med sig kärl av silver, guld och koppar.


text:
<f>ⓧ</f> Även dessa helgade kung David åt HERREN, liksom han hade helgat det silver och guld som han tagit från alla de folk han lagt under sig:


text:
från arameerna,<f>[58]</f> moabiterna, ammoniterna, filisteerna och amalekiterna, så också bytet han hade tagit från kung Hadadezer av Soba, Rehobs son.


text:
<pb/><f>ⓨ</f> När David kom tillbaka från sin seger över arameerna gjorde han sig ett namn när han dödade 18 000 man i Saltdalen<f>[59]</f>.


text:
<f>ⓩ</f> Och han placerade trupper i Edom, han satte trupper i hela Edom och alla edomiter blev underordnade David. Så gav HERREN seger åt David var han än drog fram.


text:
<f>ⓐ</f> Joab, Serujas son, hade befälet över krigshären, och Joshafat, Ahiluds son, var kansler<f>[60]</f>.


text:
<f>ⓑ</f> Benaja, Jojadas son, hade befälet över kereteerna<f>[62]</f> och peleteerna. Och Davids söner var präster<f>[63]</f>.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> David frågade: ”Finns det någon kvar av Sauls hus som jag kan visa godhet mot för Jonatans skull?”<f>[64]</f>


text:
Sauls hus hade haft en tjänare som hette Siba, och honom hämtade man nu till David. <pb/>Kungen frågade honom: ”Är du Siba?” Han svarade: ”Jag är din tjänare.”


text:
<f>ⓓ</f> Kungen frågade: ”Finns det ingen kvar av Sauls hus mot vilken jag kan visa Guds godhet?” Siba svarade kungen: ”Det finns kvar en son till Jonatan, en som är förlamad i fötterna.”


text:
<f>ⓔ</f> Kungen frågade: ”Var finns han?” Han svarade: ”Han är nu hos Makir, Ammiels son, i Lo-Debar<f>[65]</f>.”


text:
<pb/>När Mefiboshet, Jonatans son, Sauls sonson, kom till David, föll han ner på sitt ansikte och bugade sig. David sade: ”Mefiboshet.” Han svarade: ”Jag är din tjänare.”


text:
David sade till honom: ”Var inte rädd, för jag vill visa godhet mot dig för din far Jonatans skull. Jag ska ge tillbaka till dig all mark som tillhört din farfar Saul, och du ska alltid äta vid mitt bord.”


text:
<f>ⓕ</f> Då bugade han sig och sade: ”Vad är din tjänare, att du skulle bry dig om en död hund som jag?”


text:
Sedan kallade kungen till sig Sauls tjänare Siba och sade till honom: ”Allt som tillhörde Saul och hela hans hus har jag gett åt din herres son.


text:
Du och dina söner och dina tjänare ska bruka jorden åt honom och bärga skörden så att din herres son har bröd att äta. Men Mefiboshet, din herres son, ska alltid äta vid mitt bord.” Siba hade femton söner och tjugo tjänare,


text:
och han sade till kungen: ”Din tjänare ska göra allt som min herre kungen befaller sin tjänare.” Och Mefiboshet åt vid Davids bord som en av kungens söner.


text:
<pb/>Mefiboshet hade en liten son som hette Mika. Och alla som bodde i Sibas hus blev Mefiboshets tjänare.


text:
Själv bodde Mefiboshet i Jerusalem, eftersom han alltid åt vid kungens bord. Han var halt på båda fötterna.


text:
Då sade David: ”Jag vill visa godhet mot Hanun,<f>[66]</f> Nahashs son, eftersom hans far visade mig godhet.” Och David sände några av sina tjänare för att trösta honom i sorgen efter hans far. <pb/>När Davids tjänare kom till ammoniternas land,


text:
sade ammoniternas furstar till sin herre Hanun: ”Tror du att David sänder tröstare till dig för att visa att han hedrar din far? Nej, det är för att utforska staden och spionera på den och sedan störta den som David har sänt sina tjänare till dig.”


text:
Då grep Hanun Davids tjänare och lät raka av dem halva skägget<f>[67]</f> och skära av deras kläder mitt på, ända uppe vid sätet, och skickade sedan i väg dem.


text:
När man berättade det för David sände han några för att möta dem, eftersom männen var djupt förnedrade. Kungen lät säga: ”Stanna i Jeriko tills ert skägg har växt ut. Kom sedan tillbaka.”


text:
<pb/>När ammoniterna insåg att de hade gjort sig förhatliga för David, sände de bud och lejde från Aram-Bet-Rehob och Aram-Soba 20 000 man fotfolk, och av kungen i Maaka<f>[68]</f> 1 000 man och av Tobs<f>[69]</f> män 12 000 man.


text:
<f>ⓗ</f> Och ammoniterna drog ut och ställde upp sig till strid vid ingången till staden, medan de som var från Aram-Soba och Rehob tillsammans med Tobs män och maakateerna gick i ställning för sig själva på fältet.


text:
<pb/>Joab såg att han hade fiender både framför sig och bakom sig. Han valde då ut en del av Israels bästa manskap och ställde upp dem mot arameerna.


text:
Han sade: ”Om arameerna blir för starka för mig ska du komma till min hjälp, och om ammoniterna blir för starka för dig kommer jag till din hjälp.


text:
Var modig! Låt oss kämpa tappert för vårt folk och för vår Guds städer. HERREN ska göra vad han finner bäst.”


text:
När ammoniterna såg att arameerna tog till flykten, flydde också de för Abishaj och gick in i staden. Då drog Joab bort från ammoniterna och återvände<f>[70]</f> till Jerusalem.


text:
Hadadezer sände bud efter arameerna som bodde på andra sidan floden, och de kom till Helam anförda av Shobak, Hadadezers överbefälhavare.


text:
När David fick veta det, samlade han hela Israel och gick över Jordan och kom till Helam. Arameerna gick i ställning mot David och gav sig i strid med honom.


text:
Men arameerna flydde för Israel, och David dödade av arameerna manskapet på 700 vagnar och 40 000 ryttare. Han slog också ner deras överbefälhavare Sobak så att han dog där.


text:
<pb/>När Hadadezers alla lydkungar såg att de hade blivit besegrade av israeliterna, slöt de fred med Israel och gav sig under dem. Och arameerna vågade sedan inte hjälpa ammoniterna mer.


text:
<pb/><f>ⓘ</f> Nästa år, vid tiden då kungar drar ut i fält<f>[71]</f>, sände David i väg Joab och med honom sina tjänare och hela Israel. De förgjorde ammoniterna och belägrade Rabba<f>[72]</f>. Men David stannade kvar i Jerusalem.


text:
<pb/>Då hände det en kväll, när David hade stigit upp från sin bädd och gick omkring på taket<f>[73]</f> till det kungliga palatset, att han från taket fick se en kvinna som badade<f>[74]</f>. Kvinnan var mycket vacker.


text:
David sände bud och hörde sig för om kvinnan. ”Det är Bat-Seba,<f>[75]</f> dotter till Eliam och hustru till hetiten Uria”,<f>[76]</f> sade man.


text:
<f>ⓙ</f> David sände då några män för att hämta henne. Hon kom till honom, och han låg med henne när hon hade renat sig från sin orenhet. Sedan återvände hon hem.


text:
<pb/>Men kvinnan hade blivit havande, och hon skickade bud till David och lät säga: ”Jag är havande”.


text:
Därefter sade David till Uria: ”Gå ner till ditt hus och tvätta dina fötter.” Uria lämnade då kungens palats, och kungen sände en gåva till honom.


text:
<pb/>Men Uria lade sig vid ingången till kungens palats bland hans herres alla andra tjänare och gick inte ner till sitt eget hus.


text:
Man berättade det för David och sade: ”Uria har inte gått ner till sitt hus.” Då sade David till Uria: ”Du kommer ju från en resa. Varför gick du inte ner till ditt hus?”


text:
<f>ⓚ</f> Uria svarade David: ”Arken och Israel och Juda bor i lägerhyddor, och min herre Joab och min herres tjänare har slagit läger ute på marken. Skulle jag då gå in i mitt hus för att äta och dricka och ligga med min hustru<f>[77]</f>? Så sant du lever och så sant din själ lever: Det kan jag inte göra.”


text:
Då sade David till Uria: ”Stanna här i dag också, i morgon ska jag sända ut dig.” Uria stannade då i Jerusalem den dagen och dagen därpå.


text:
David bjöd in honom till sig och lät honom äta och dricka hos honom så att han blev berusad. Men på kvällen gick Uria ut och lade sig på sin bädd bland sin herres tjänare. Han gick inte ner till sitt hus.


text:
I brevet skrev han: ”Ställ Uria längst fram där striden är som hårdast. Dra er sedan tillbaka från honom så att han blir slagen och dödad.”


text:
Under belägringen av staden skickade Joab Uria till platsen där han visste att de tappraste männen var.


text:
Stadens män gjorde ett utfall och gick i strid med Joab, och en del av folket, av Davids tjänare, föll. Även hetiten Uria stupade.


text:
blir kungen kanske upprörd och säger till dig: Varför gick ni så nära staden under striden? Visste ni inte att de skulle skjuta uppifrån muren?


text:
<f>ⓛ</f> Vem var det som dödade Abimelek, Jerubbeshets<f>[78]</f> son? Var det inte en kvinna som kastade ner en kvarnsten på honom från muren så att han dödades där i Tebes? Varför gick ni så nära muren? Då ska du säga: Din tjänare hetiten Uria är också död.”


text:
<pb/>Budbäraren gav sig i väg. När han kom fram berättade han för David allt som Joab hade sänt honom att säga.


text:
Budbäraren sade till David: ”Männen överväldigade oss. De gjorde ett utfall mot oss på fältet, men vi slog tillbaka dem till stadsporten.


text:
Då sköt skyttarna uppifrån muren på dina tjänare så att en del av kungens tjänare dog. Din tjänare hetiten Uria är också död.”


text:
Då sade David till budbäraren: ”Så ska du säga till Joab: Låt det inte plåga dig, för svärdet slukar både den ene och den andre. Fullfölj med kraft belägringen av staden och förstör den. Och uppmuntra honom.”


text:
När sorgetiden<f>[79]</f> var över sände David bud och lät hämta henne till sitt hus. Hon blev hans hustru och födde honom en son. Men det som David hade gjort var ont i HERRENS ögon.


text:
<pb/>HERREN sände Natan till David. Han kom till David och sade till honom: ”Två män bodde i samma stad. Den ene var rik och den andre fattig.


text:
Men den fattige hade ingenting alls utom ett enda litet lamm som han hade köpt. Han födde upp det, och det växte upp hos honom och hans barn. Det åt av hans brödbit och drack ur hans bägare och låg i hans famn, och det var som en dotter för honom.


text:
Så kom en vägfarande till den rike mannen. Då ville han inte ta av sina egna får och kor för att tillaga åt den resande som kom till honom, utan han tog den fattiges lamm och tillagade det åt mannen som kom till honom.”


text:
<pb/>David blev alldeles rasande på den mannen, och han sade till Natan: ”Så sant HERREN lever: Den mannen som gjorde det förtjänar döden!


text:
<f>ⓜ</f> Lammet ska han ersätta fyrdubbelt<f>[80]</f>, för att han gjorde så där och var så obarmhärtig.”


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Då sade Natan till David: ”Du är den mannen! Så säger HERREN, Israels Gud: Jag smorde dig till kung över Israel, och jag räddade dig ur Sauls hand.


text:
Jag gav dig din herres hus och lade din herres hustrur i din famn. Jag gav dig Israels och Juda hus. Och om det hade varit för lite skulle jag ha gett dig ännu mer.


text:
<f>ⓞ</f> Varför har du då föraktat HERRENS ord och gjort det som är ont i hans ögon? Du har dödat hetiten Uria med svärd och tagit hans hustru till hustru åt dig. Du har dödat honom med ammoniternas svärd.


text:
<pb/>Nu ska svärdet aldrig vika från ditt hus, eftersom du föraktade mig och tog hetiten Urias hustru till hustru åt dig.


text:
<f>ⓟ</f> Så säger HERREN: Jag ska sända olyckor över dig från ditt eget hus, och jag ska ta dina hustrur inför dina ögon och ge dem åt en annan, och han ska ligga med dina hustrur mitt på ljusa dagen.<f>[81]</f>


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Då sade David till Natan: ”Jag har syndat<f>[82]</f> mot HERREN.” Natan sade till David: ”Så har också HERREN förlåtit dig din synd. Du ska inte dö.


text:
<f>ⓡ</f> Men eftersom du genom denna handling har fått HERRENS fiender att förakta honom, måste sonen som har fötts åt dig dö.”


text:
<pb/>Så gick Natan hem igen. Och HERREN lät barnet som Urias hustru hade fött åt David drabbas av en svår sjukdom.


text:
Då kom de äldste i hans hus upp till honom för att få honom att resa sig från marken. Men han ville inte, och han åt inte heller något med dem.


text:
<pb/>På sjunde dagen dog barnet. Davids tjänare var rädda för att berätta för honom att barnet hade dött. De tänkte: ”När vi talade till honom medan barnet levde, ville han inte lyssna till oss. Hur kan vi då säga till honom att barnet har dött? Han kan göra något förfärligt.”


text:
Men när David såg att hans tjänare viskade med varandra förstod han att barnet hade dött. David frågade då sina tjänare: ”Har barnet dött?” De svarade: ”Ja.”


text:
<pb/>Då reste sig David från marken, tvättade sig, smorde sig, bytte kläder och gick in i HERRENS hus och tillbad. När han kom hem igen bad han att de skulle sätta fram mat åt honom, och han åt.


text:
Då sade hans tjänare till honom: ”Varför gör du så här? Medan barnet levde fastade du och grät, men när barnet har dött stiger du upp och äter.”


text:
Han svarade: ”Så länge barnet levde fastade jag och grät, för jag tänkte: Vem vet, kanske förbarmar sig HERREN över mig och låter barnet leva.


text:
Men nu när det har dött, varför skulle jag då fasta? Kan jag föra honom tillbaka igen? Jag kommer att gå till honom, men han kommer inte tillbaka till mig.”


text:
<pb/><f>ⓢ</f> David tröstade sin hustru Bat-Seba och gick in till henne och låg med henne. Hon födde en son, och han gav<f>[83]</f> honom namnet Salomo. HERREN älskade honom


text:
och sände ett budskap med profeten Natan. Och han kallade honom Jedidja<f>[84]</f> för HERRENS skull.


text:
Sedan sände han bud till David och lät säga: ”Jag har angripit Rabba och har också intagit Vattenstaden<f>[85]</f>.


text:
Samla nu resten av hären och belägra staden och inta den, annars blir det jag som intar staden och den blir uppkallad efter mig.”


text:
Han tog kronan från huvudet på deras kung<f>[86]</f>. Den vägde en talent<f>[87]</f> guld och var smyckad med en ädelsten, och man satte den på Davids huvud. Och bytet som han förde ut ur staden var mycket stort.


text:
Folket därinne förde han ut och satte dem i arbete med sågar, järnhackor och järnyxor eller vid tegelugnarna. Så gjorde han med alla ammoniternas städer. Sedan vände David och allt folket tillbaka till Jerusalem.


text:
<pb/><f>ⓤ</f> Därefter hände följande: Davids son Absalom hade en vacker syster som hette Tamar, och Davids son Amnon<f>[88]</f> blev förälskad i henne.


text:
Amnon längtade så efter sin syster Tamar att han blev sjuk, för hon var jungfru och det tycktes omöjligt för Amnon att göra något med henne.


text:
<f>ⓥ</f> Men han hade en vän som hette Jonadab, son till Davids bror Shima. Jonadab var en mycket klok man.


text:
<pb/>Han sade nu till honom: ”Varför ser du så tärd ut morgon efter morgon, du kungason? Säg mig vad det är!” Amnon svarade honom: ”Jag är förälskad i Tamar, min bror Absaloms syster<f>[89]</f>.”


text:
Jonadab sade till honom: ”Lägg dig på din säng och spela sjuk. När din far kommer och besöker dig, säg då till honom: Låt min syster Tamar komma och ge mig något att äta, och låt henne laga maten inför mina ögon så att jag kan se det och äta den ur hennes hand.”


text:
<pb/>Amnon gick och lade sig och låtsades vara sjuk. När kungen kom och besökte honom sade Amnon till kungen: ”Låt min syster Tamar komma hit och baka ett par kakor<f>[90]</f> inför mina ögon, så att jag kan få äta dem ur hennes hand.”


text:
<pb/>Då sände David bud in i huset till Tamar och lät säga: ”Gå till din bror Amnons hus och laga lite mat åt honom.”


text:
Då gick Tamar till sin bror Amnons hus där han låg till sängs. Hon tog deg och knådade den och gjorde kakor inför hans ögon och gräddade kakorna.


text:
Därefter tog hon pannan och lade upp dem framför honom. Men han ville inte äta. Amnon sade: ”Låt alla gå ut härifrån.” När alla hade gått


text:
sade Amnon till Tamar: ”Kom in med maten hit till kammaren, så att jag får äta ur din hand.” Tamar tog kakorna som hon hade bakat och bar in dem i kammaren till sin bror Amnon.


text:
Men när hon kom fram med dem till honom för att han skulle äta, grep han tag i henne och sade: ”Kom och ligg med mig, min syster.”


text:
<f>ⓦ</f> Men hon svarade honom: ”Nej, min bror, kränk mig inte! Sådant får inte ske i Israel, gör inte en sådan dårskap!


text:
Vart skulle jag ta vägen med min skam? Och du skulle ses som en dåre i Israel. Tala nu med kungen, han skulle inte neka dig att få mig.”


text:
Men han ville inte lyssna på henne, och eftersom han var starkare än hon, tvingade han sig på henne och låg med henne.


text:
<pb/>Sedan greps Amnon av ett mycket starkt hat mot henne. Hatet som han kände mot henne var större än kärleken han hade haft till henne. Amnon sade till henne: ”Upp med dig och gå din väg!”


text:
Då sade hon till honom: ”Nej! Att förskjuta mig vore ännu värre än det andra som du har gjort med mig.” Men han ville inte lyssna på henne


text:
utan ropade på den unge man som var hans tjänare och sade: ”Skicka ut den här kvinnan härifrån och regla dörren efter henne!”


text:
<pb/>Tamar hade en hellång<f>[91]</f> dräkt på sig, för kungens döttrar bar sådana kåpor så länge de var jungfrur. När tjänaren hade fört ut henne och reglat dörren efter henne,


text:
<f>ⓧ</f> tog Tamar aska och strödde över sitt huvud och rev sönder den hellånga dräkten som hon hade på sig. Hon lade handen på huvudet<f>[92]</f> och gick där och ropade i sin nöd.


text:
Då sade hennes bror Absalom till henne: ”Har din bror Amnon varit tillsammans med dig? Var nu tyst om det här, min syster. Han är ju din bror. Låt det inte gå dig djupt till sinnes.” Så stannade Tamar i sin bror Absaloms hus, ensam och övergiven.


text:
Och Absalom sade inte ett ord till Amnon, varken gott eller ont, för Absalom hatade Amnon för att han hade kränkt hans syster Tamar.


text:
<pb/>Två år därefter hade Absalom fårklippning<f>[93]</f> i Baal-Hasor<f>[94]</f>, som ligger vid Efraim. Och Absalom bjöd in kungens alla söner.


text:
<f>ⓨ</f> Absalom gick till kungen och sade: ”Din tjänare ska ha fårklippning. Vill inte kungen och hans tjänare följa med mig dit?”


text:
Men kungen svarade Absalom: ”Nej, min son. Vi kan inte gå med allesammans, vi vill inte bli till besvär för dig.” Trots att Absalom bad honom enträget ville kungen inte gå med, utan tog avsked av honom.


text:
Då sade Absalom: ”Om inte, kan väl min bror Amnon få gå med oss?” Kungen frågade honom: ”Varför skulle han följa med dig?”


text:
<pb/>Och Absalom befallde sina tjänare: ”Se efter när Amnons hjärta blir glatt av vinet. När jag säger till er: Hugg ner Amnon, ska ni döda honom. Var inte rädda, det är jag som har gett er befallningen. Var modiga och tappra.”


text:
Och Absaloms tjänare gjorde med Amnon som Absalom hade befallt. Då bröt kungens alla söner upp och red i väg på sina mulåsnor och flydde.


text:
<pb/>Medan de ännu var på väg nåddes David av ryktet att Absalom hade huggit ner kungens alla söner och att inte en enda av dem var kvar.


text:
Då reste sig kungen och rev sönder sina kläder och lade sig på marken, och alla hans tjänare stod där med sönderrivna kläder.


text:
Men Jonadab, son till Davids bror Shima, sade: ”Min herre får inte tro att de har dödat alla de unga männen, kungens söner, för det är bara Amnon som är död. Det har skett på Absaloms order och blev bestämt redan den dag då Amnon våldtog hans syster Tamar.


text:
Min herre kungen ska inte sätta tilltro till ryktet att alla kungens söner är döda. Det är bara Amnon som är död.”


text:
Under tiden flydde Absalom. <pb/>Men mannen som höll vakt lyfte blicken och fick se att det kom mycket folk från vägen bakom honom vid sidan av berget.


text:
Just när han hade sagt detta, kom kungasönerna in och de brast i gråt. Också kungen och alla hans tjänare grät mycket.


text:
<pb/>Men Absalom hade flytt och begett sig till Talmaj<f>[95]</f>, Ammihurs son, kungen i Geshur. David sörjde sin son varje dag.


text:
Detta avhöll kung David från att dra ut mot Absalom, för han hade blivit tröstad i sin sorg över Amnons död.


text:
Då sände Joab bud till Tekoa<f>[96]</f> och lät hämta en klok kvinna därifrån och sade till henne: ”Låtsas att du har sorg, ta på dig sorgkläder och smörj dig inte med olja, utan var som en kvinna som har sörjt en död under lång tid.


text:
<pb/>Kvinnan från Tekoa talade med<f>[97]</f> kungen. Hon föll ner till marken på sitt ansikte och bugade sig och sade: ”Hjälp<f>[98]</f>, o konung!”


text:
Din tjänarinna hade två söner. De båda började slåss med varandra ute på marken och det fanns ingen som kunde skilja dem åt, så den ene slog ner den andre och dödade honom.


text:
<f>ⓩ</f> Nu har hela släkten rest sig mot din tjänarinna och de säger: Kom hit med honom som slog ner sin bror så att vi får döda honom, eftersom han tog sin brors liv och dödade honom. Så kan vi göra slut på arvingen<f>[99]</f> också. De vill släcka den gnista av mig som är kvar genom att inte ge min man vare sig namn eller efterkommande på jordens yta.”


text:
Kvinnan från Tekoa svarade kungen: ”Min herre och kung, låt skulden vila på mig och på min fars hus. Kungen och hans tron är utan skuld.”


text:
Kungen sade: ”Om någon säger något till dig, ta då hit honom till mig, så ska han sedan inte besvära dig mer.”


text:
<f>ⓐ</f> Då sade hon: ”Må kungen komma ihåg<f>[100]</f> HERREN sin Gud, så att inte blodshämnaren<f>[101]</f> kan fördärva mer och de inte förgör min son.” Då sade han: ”Så sant HERREN lever, inte ett hår på din son ska falla till marken.”


text:
<pb/>Då sade kvinnan: ”Låt din tjänarinna säga ännu ett ord till min herre kungen.” Han sade: ”Tala.”


text:
Kvinnan sade: ”Varför har du då tänkt på det sättet mot Guds folk? När kungen talar så blir han själv skyldig, eftersom kungen inte låter den han förskjutit komma tillbaka.


text:
<f>ⓑ</f> Alla ska vi dö, vi är som vatten som spills på marken och inte kan samlas upp igen. Men Gud tar inte bort livet, utan han tänker ut vägar så att den förskjutne inte ska vara skild från honom.


text:
Nu har jag kommit för att säga detta till min herre kungen eftersom folket skrämde mig, och då tänkte din tjänarinna: Jag ska tala med kungen, kanske uppfyller kungen sin tjänarinnas önskan.


text:
Ja, kungen ska lyssna till sin tjänarinna och rädda mig från den mans hand som ville utrota både mig och min son från Guds arvedel.


text:
<f>ⓒ</f> Din tjänarinna tänkte: Min herre kungens ord ska ge mig ro, för min herre kungen är som Guds ängel, han hör både gott och ont. Må nu HERREN din Gud vara med dig.”


text:
<pb/>Då svarade kungen kvinnan: ”Dölj inte något för mig i det jag nu vill fråga dig om.” Kvinnan svarade: ”Må min herre kungen tala.”


text:
Då sade kungen: ”Har Joab sin hand med i allt detta?” Kvinnan svarade: ”Så sant du lever, min herre kung: Ingen kan komma undan det som min herre kungen säger, vare sig åt höger eller vänster. Ja, det är din tjänare Joab som har befallt mig detta, och han har lagt allt som jag sagt i din tjänarinnas mun.


text:
Din tjänare Joab gjorde på det sättet för att ge saken ett annat sken. Men min herre är som Guds ängel i vishet och vet allt som sker på jorden.”


text:
Kungen sade sedan till Joab: ”Nåväl, jag gör det. Gå nu och hämta tillbaka den unge mannen Absalom.”


text:
<pb/>Då föll Joab ner med ansiktet mot marken och bugade sig och välsignade kungen och sade: ”I dag förstår din tjänare att jag har funnit nåd inför dina ögon, min herre och kung, eftersom kungen uppfyller sin tjänares önskan.”


text:
Men kungen sade: ”Han ska gå hem till sitt hus, han får inte komma inför mitt ansikte.” Och Absalom gick till sitt eget hus och kom inte inför kungens ansikte.


text:
<pb/>I hela Israel fanns ingen som lovordades så mycket för sin skönhet som Absalom, från fötterna till huvudet fanns inget fel på honom.


text:
När han lät klippa håret på sitt huvud — han lät klippa det i slutet av varje år, eftersom det blev för tungt för honom — så vägde håret tvåhundra siklar<f>[102]</f> efter kungsvikt.


text:
sände han bud efter Joab för att skicka honom till kungen. Men Joab ville inte komma till honom. Absalom sände bud en andra gång, men Joab ville inte komma då heller.


text:
<pb/>Då sade han till sina tjänare: ”Ni ser Joabs åker bredvid min, där har han korn. Gå och sätt eld på den.” Absaloms tjänare tände då eld på åkern.


text:
Då steg Joab upp och gick hem till Absalom och sade: ”Varför har dina tjänare tänt eld på min åker?”


text:
Absalom svarade: ”Jag sände bud till dig och lät säga: Kom hit, jag vill skicka dig till kungen för att fråga: ’Varför fick jag komma hem från Geshur? Det hade varit bättre om jag hade varit kvar där.’ Nu vill jag komma inför kungens ansikte. Har jag någon skuld så får han döda mig.”


text:
<pb/>Joab gick då till kungen och berättade det för honom. Och kungen kallade till sig Absalom. Han kom till kungen, föll ner för honom på sitt ansikte och bugade sig till marken inför kungen. Och kungen kysste<f>[103]</f> Absalom.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> En tid därefter skaffade Absalom sig en vagn<f>[104]</f> och hästar och femtio man som sprang framför honom.


text:
Tidigt varje morgon brukade Absalom ställa sig vid vägen som ledde till porten, och så ofta någon var på väg till kungen för att få en rättssak avgjord, kallade Absalom honom till sig och frågade: ”Från vilken stad är du?” När han svarade: ”Din tjänare är från den och den av Israels stammar”,


text:
sade Absalom till honom: ”Din sak är både god och rätt, men du har ingen som lyssnar på dig hos kungen.”


text:
Absalom tillade: ”Tänk om jag var satt till domare i landet! Då kunde alla som har någon rättssak eller tvist komma till mig, och jag skulle ge dem rättvisa.”


text:
Och när någon kom fram och ville falla ner för honom, räckte han ut handen och tog tag i honom och kysste honom.


text:
Så gjorde Absalom med alla israeliter som kom för att få någon sak avgjord hos kungen. Så stal Absalom israeliternas hjärta.


text:
<pb/>När fyra<f>[105]</f> år hade gått sade Absalom till kungen: ”Låt mig gå till Hebron<f>[106]</f> och uppfylla mitt löfte som jag gett åt HERREN.


text:
<f>ⓖ</f> Din tjänare gav nämligen ett löfte när jag bodde i Geshur i Aram: Om HERREN låter mig komma tillbaka till Jerusalem ska jag tjäna HERREN.”


text:
<pb/>Men Absalom sände i hemlighet ut budbärare till Israels alla stammar och lät säga: ”När ni hör basunen ljuda ska ni säga: Nu är Absalom kung i Hebron!”


text:
Tvåhundra män från Jerusalem hade följt med Absalom. De hade blivit inbjudna och följde med i god tro helt ovetande.


text:
<f>ⓗ</f> Medan Absalom offrade slaktoffer<f>[107]</f> sände han bud och lät hämta giloniten Ahitofel<f>[108]</f>, Davids rådgivare, från hans stad Gilo. <pb/>Sammansvärjningen växte i styrka och allt fler bland folket gick över till Absalom.


text:
<f>ⓘ</f> Då sade David till alla de tjänare som var med honom i Jerusalem: ”Kom, vi måste fly! Annars finns ingen räddning för oss undan Absalom.<f>[109]</f> Skynda er i väg! Han kan plötsligt komma över oss och dra olycka över oss och slå staden med svärd.”


text:
Och kungen gav sig i väg och hela hans hushåll följde med honom. Men kungen lämnade kvar tio av sina bihustrur för att se efter huset.


text:
<f>ⓙ</f> Alla hans tjänare och alla kereteerna och peleteerna drog förbi honom. Och alla de sexhundra gatiterna<f>[110]</f> som hade följt med honom från Gat gick förbi framför kungen.


text:
<pb/>Då sade kungen till gatiten Ittaj: ”Varför går också du med oss? Vänd om och stanna hos kungen. Du är ju en främling och dessutom landsflyktig från ditt land.


text:
Du kom i går, skulle jag då i dag låta dig irra omkring med oss när jag nu ger mig av, vart det nu bär hän? Vänd tillbaka och ta dina bröder med dig. Nåd och sanning vare med dig.”


text:
<f>ⓚ</f> Men Ittaj svarade kungen: ”Så sant HERREN lever och så sant min herre kungen lever: Där min herre kungen är, där vill också din tjänare vara, i liv eller död.”


text:
Då sade David till Ittaj: ”Kom då och gå med oss.” Och gatiten Ittaj följde då med tillsammmans med alla sina män och alla barn som han hade med sig.


text:
<f>ⓛ</f> Hela landet grät högljutt när folket drog fram. När kungen gick över Kidrondalen<f>[111]</f> följde allt folket med och tog vägen mot öknen.


text:
<pb/>Där var också Sadok<f>[112]</f> tillsammans med alla leviterna, och de bar Guds förbundsark. Men de satte ner Guds ark tills allt folket hade hunnit gå ut ur staden och Ebjatar kommit dit upp.


text:
<f>ⓜ</f> Då sade kungen till Sadok: ”Bär tillbaka Guds ark in i staden. Om jag finner nåd för HERRENS ögon ska han föra mig tillbaka så att jag får se honom och hans boning igen.


text:
<f>ⓝ</f> Men om han säger: Jag har inte behag till dig — se, här är jag, han kan göra med mig vad han finner för gott.”


text:
<f>ⓞ</f> Kungen sade vidare till prästen Sadok: ”Är du inte en siare? Vänd tillbaka till staden i frid, tillsammans med era båda söner — din son Ahimaas och Ebjatars son Jonatan.


text:
<pb/><f>ⓟ</f> Men David gick gråtande uppför Olivberget med täckt huvud och bara fötter. Allt folket som följde honom täckte också över sina huvuden och gick upp under gråt.


text:
<f>ⓠ</f> När det berättades för David att Ahitofel var med bland de sammansvurna hos Absalom, sade David: ”HERRE, förvandla Ahitofels råd till dårskap.”


text:
<pb/>David kom upp på bergstoppen där han ville tillbe Gud. Då kom arkiten Hushaj mot honom med sönderrivna kläder och med jord på huvudet<f>[113]</f>.


text:
<f>ⓡ</f> Men om du vänder tillbaka till staden och säger till Absalom: ’Jag vill vara din tjänare, o konung. Jag var din fars tjänare förut, men nu vill jag vara din tjänare’, då kan du göra Ahitofels råd om intet.


text:
Där har du också prästerna Sadok och Ebjatar. Allt du får höra från kungens hus ska du berätta för prästerna Sadok och Ebjatar.


text:
<pb/>Deras två söner är med dem där, Sadok har Ahimaas och Ebjatar har Jonatan. Genom dem kan ni sända bud till mig om allt ni får höra.”


text:
<pb/><f>ⓢ</f> När David hade gått ett stycke från bergstoppen kom Siba, Mefiboshets tjänare, emot honom med ett par packåsnor som bar tvåhundra bröd, hundra russinkakor, hundra fruktkakor och en lägel vin.


text:
Kungen frågade honom: ”Varför har du med dig detta?” Siba svarade: ”Åsnorna är för kungens familj att rida på, brödet och fruktkakorna för tjänarna att äta och vinet för dem som blir utmattade i öknen att dricka.”


text:
<pb/><f>ⓣ</f> Kungen sade: ”Men var är din herres son?” Siba svarade kungen: ”Han är kvar i Jerusalem, för han tänkte: I dag ska Israels hus ge mig tillbaka min fars rike.”


text:
Då sade kungen till Siba: ”Allt vad Mefiboshet äger ska vara ditt.” Siba svarade: ”Jag bugar mig till jorden. Låt mig finna nåd inför dina ögon, min herre kung.”


text:
<pb/><f>ⓤ</f> När kung David hade kommit till Bahurim<f>[114]</f>, kom det ut en man därifrån som var släkt med Sauls hus. Han hette Shimei och var son till Gera. Han kom fram och for ut i förbannelser.


text:
Han kastade sten på David och alla kung Davids tjänare, trots att allt folket och alla hjältarna omgav kungen både till höger och till vänster.


text:
HERREN har låtit allt blod från Sauls hus komma tillbaka över dig, du som blev kung i hans ställe. HERREN ger nu kungadömet i din son Absaloms hand. Se hur din ondska har drabbat dig, för du är en blodsman.”


text:
<pb/><f>ⓥ</f> Då sade Abishaj, Serujas son, till kungen: ”Varför ska den där döda hunden få förbanna min herre kungen? Låt mig gå bort och hugga huvudet av honom.”


text:
<f>ⓦ</f> Men kungen sade: ”Vad har jag med er att göra, ni Serujas söner? Låt honom förbanna. För om HERREN har befallt honom att förbanna David, vem kan då säga: Varför gör du så?”


text:
David sade vidare till Abishaj och alla sina tjänare: ”Se, min son som har utgått från mitt eget liv försöker döda mig. Skulle då inte en benjaminit vilja det? Låt honom vara och låt honom förbanna, för HERREN har befallt honom det.


text:
Kanske ska HERREN se till mitt elände så att HERREN vänder hans förbannelse i dag till något gott för mig.”


text:
David fortsatte med sina män på vägen fram medan Shimei gick jämsides med honom längs berget och förbannade och kastade stenar och jord efter honom.


text:
<pb/>Men Absalom hade kommit till Jerusalem med allt sitt folk, Israels män, och Ahitofel var med honom.


text:
<f>ⓧ</f> När nu arkiten Hushaj, Davids vän, kom till Absalom ropade Hushaj till honom: ”Leve kungen! Leve kungen!”


text:
Absalom sade till Hushaj: ”Är det så du visar trofasthet mot din vän? Varför har du inte följt med din vän?”


text:
Hushaj svarade Absalom: ”Nej, den som HERREN och folket och alla Israels män har utvalt, honom vill jag tillhöra och hos honom vill jag stanna.


text:
<pb/>Och dessutom, vem skulle jag tjäna om inte hans son? Så som jag tjänat din far vill jag tjäna dig.”


text:
<f>ⓨ</f> Ahitofel sade till Absalom: ”Gå in till din fars bihustrur som han lämnade kvar för att se efter huset. Då får hela Israel höra att du gjort dig förhatlig för din far, och det styrker modet hos alla som är med dig.”


text:
<f>ⓩ</f> De slog upp ett tält åt Absalom på taket, och Absalom gick in till sin fars bihustrur inför ögonen på hela Israel.


text:
<pb/>På den tiden ansågs Ahitofels råd lika mycket värt som om man hade frågat Guds ord. Så högt värdesatte både David och Absalom hans råd.


text:
<pb/>Ahitofel sade till Absalom: ”Låt mig välja ut tolvtusen män, så ska jag bryta upp och förfölja David i natt.


text:
Jag ska överfalla honom medan han är utmattad och modlös och slå honom med skräck, och allt hans folk kommer då att fly. Bara kungen ska jag döda.


text:
Allt folket ska jag föra tillbaka till dig. När alla återvänt utom mannen du söker, ska hela folket få frid.”


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Men Absalom sade: ”Kalla också hit arkiten Hushaj och låt oss höra vad han har att säga.”


text:
När Hushaj kom in till Absalom, sade Absalom till honom: ”Det här rådet har Ahitofel gett. Ska vi göra som han säger? Om inte, vad tycker du?”


text:
Han fortsatte: ”Du känner din far och hans män, de är hjältar och rasande som en björnhona som förlorat sina ungar ute på marken. Din far är en krigare och han vilar inte med sitt folk under natten.


text:
Han har nu gömt sig i någon håla eller på något annat ställe. Om några här skulle falla redan i det första anfallet, skulle alla som fick höra det säga: Absaloms folk har lidit nederlag.


text:
Då skulle även den tappraste, med hjärta som ett lejon, helt tappa modet. För hela Israel vet att din far är en hjälte och att de som följer honom är tappra män.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> Därför är nu mitt råd att du låter hela Israel från Dan till Beer-Sheba samlas till dig, talrika som sanden vid havet, och att du själv också går ut i striden.


text:
När vi då stöter på honom var han än finns, ska vi slå ner på honom som daggen faller över marken. Och inte en enda ska bli kvar, varken han själv eller någon av de män som är med honom.


text:
Om han drar sig tillbaka in i någon stad, ska hela Israel kasta linor omkring den staden och dra ner den i dalen tills inte minsta lilla sten finns kvar av den.”


text:
<f>ⓓ</f> Då sade Absalom och alla Israels män: ”Arkiten Hushajs råd är bättre än Ahitofels råd.” Det var HERREN som hade ordnat det så att Ahitofels goda råd gjordes om intet, för att HERREN skulle bringa olycka över Absalom.


text:
<pb/>Hushaj sade till prästerna Sadok och Ebjatar: ”Det och det rådet har Ahitofel gett Absalom och de äldste i Israel, men jag har gett det och det rådet.


text:
Sänd nu genast bud och säg till David: Stanna inte över natten vid vadställena i öknen utan gå över, så att inte kungen och allt hans folk blir utplånade.”


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Jonatan och Ahimaas höll till vid Rogelskällan<f>[115]</f>. En tjänstekvinna gick med bud till dem, och sedan brukade de själva gå med budskapet till kung David, eftersom de inte kunde gå in i staden och visa sig där.


text:
Men en pojke fick se dem och berättade det för Absalom. Då skyndade sig de båda i väg till Bahurim och gick in till en man som hade en brunn på sin gård. Där steg de ner.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Hans hustru tog ett skynke och bredde ut det över brunnsöppningen och strödde gryn ovanpå så att ingen kunde märka något.


text:
När Absaloms tjänare kom in i huset till kvinnan och frågade efter Ahimaas och Jonatan, svarade hon dem: ”De gick över bäcken.” Sedan de sökt efter dem men inte funnit dem, återvände de till Jerusalem.


text:
<pb/>När de hade gett sig av, kom männen upp ur brunnen och gick med sitt budskap till kung David. De sade till honom: ”Bryt upp och skynda er över vattnet, för det och det rådet har Ahitofel gett angående er.”


text:
Då bröt David upp med allt folket han hade hos sig och gick över Jordan. När det ljusnade saknades inte en enda, utan alla hade kommit över Jordan.


text:
<pb/>När Ahitofel såg att hans råd inte följdes, sadlade han sin åsna och bröt upp och återvände hem till sin stad. Sedan han hade ordnat med sitt hus hängde han sig. Så dog han och blev begravd i sin fars grav.


text:
<pb/>David hade kommit till Mahanajim<f>[116]</f>, när Absalom och alla Israels män som var med honom gick över Jordan.


text:
<f>ⓖ</f> Absalom hade satt Amasa i Joabs ställe över hären. Amasa var son till en man vid namn Jitra, en israelit<f>[117]</f> som hade gått in till Abigal, Nahas dotter, Serujas syster, Joabs mor.


text:
<pb/><f>ⓗ</f> När David kom till Mahanajim hade Shobi, Nahashs son från Rabba i ammoniternas land, och Makir, Ammiels son från Lo-Debar, och Barsillaj, en gileadit från Rogelim,


text:
honung, gräddmjölk, får och ost av komjölk till mat åt David och hans folk. De tänkte: ”Folket är hungrigt, trött och törstigt i öknen.”


text:
<pb/>David mönstrade sitt folk och satte befälhavare över dem, några över tusen och andra över hundra.


text:
Därefter sände han i väg folket: en tredjedel under Joabs befäl, en tredjedel under Abishajs, Serujas sons, Joabs brors, befäl och en tredjedel under gatiten Ittajs befäl. Kungen sade till folket: ”Jag själv vill också dra ut med er.”


text:
<f>ⓘ</f> Men folket sade: ”Du får inte gå med, för om vi måste fly bryr de sig inte om oss, och även om hälften av oss stupar bryr sig ingen om det. Men du är lika mycket värd som tiotusen av oss. Därför är det bättre om du är redo att komma och hjälpa oss från staden.”


text:
Då sade kungen till dem: ”Jag gör som ni anser vara bäst.” Kungen ställde sig vid sidan av porten medan allt folket drog ut i avdelningar på hundra och tusen.


text:
Men kungen befallde Joab, Abishaj och Ittaj och sade: ”För min skull, var försiktiga med min pojke Absalom.” Allt folket hörde hur kungen gav denna befallning om Absalom till alla befälhavarna.


text:
Där blev Israels folk slaget av Davids tjänare. Det blev ett stort manfall, tjugotusen man stupade där den dagen.


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Och Absalom stötte på några av Davids tjänare där han red på sin mulåsna. När mulåsnan kom in under en stor terebint med täta grenar fastnade hans huvud i terebinten, och han blev hängande mellan himmel och jord medan mulåsnan under honom rusade vidare.


text:
En man såg det och berättade det för Joab och sade: ”Jag såg Absalom hänga där borta i en terebint.”


text:
Då sade Joab till mannen som berättade det för honom: ”Du såg honom! Varför slog du honom inte genast till marken? Då skulle jag ha gett dig tio siklar silver<f>[118]</f> och ett bälte.”


text:
Men mannen svarade Joab: ”Även om jag fick väga upp tusen siklar silver i mina händer skulle jag inte lyfta min hand mot kungens son, för kungen befallde ju dig och Abishaj och Ittaj så att vi hörde det: Var rädda om min pojke Absalom.


text:
Hade jag handlat svekfullt och tagit hans liv skulle du säkert ha lämnat mig i sticket, eftersom ingenting kan döljas för kungen.”


text:
Joab sade: ”Jag tänker inte slösa tid här med dig.” Han tog tre spjut i sin hand och stötte dem i Absaloms hjärta medan han ännu var vid liv där under terebinten.


text:
<pb/>Sedan blåste Joab i hornet, och folket slutade förfölja Israel eftersom Joab höll tillbaka sina trupper.


text:
<f>ⓚ</f> De tog Absalom och kastade honom i en stor grop i skogen och staplade upp ett mycket stort stenröse<f>[119]</f> över honom. Och hela Israel flydde, var och en till sitt tält.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> Medan Absalom ännu levde hade han låtit resa åt sig en minnessten<f>[120]</f> som står i Kungadalen, för han tänkte: ”Jag har ingen son<f>[121]</f> som kan bevara minnet av mitt namn.” Han hade uppkallat stenen efter sitt namn, och den heter än i dag Absaloms minnessten.


text:
<pb/>Ahimaas, Sadoks son, sade: ”Låt mig springa och ge kungen glädjebudet att HERREN har dömt honom fri från hans fienders hand.”


text:
Men Joab sade till honom: ”I dag blir du ingen glädjebudbärare. En annan dag kan du komma med goda nyheter, men i dag bär du inga goda nyheter eftersom kungens son är död.”


text:
Därefter sade Joab till en nubier: ”Gå och berätta för kungen vad du har sett.” Nubiern föll ner för Joab och sprang sedan i väg.


text:
<pb/>Men Ahimaas, Sadoks son, sade än en gång till Joab: ”Vad som än händer, låt mig också springa i väg efter nubiern.” Joab sade: ”Varför vill du springa, min son? Det är ju inget glädjebud som ger någon lön.”


text:
Han svarade: ”Vad som än händer vill jag springa.” Då sade Joab till honom: ”Spring då.” Och Ahimaas rusade i väg över Jordanslätten och hann förbi nubiern.


text:
<pb/>Under tiden satt David inne i porten. Och väktaren gick upp på porttaket vid muren. Då lyfte han blicken och fick syn på en man som kom springande ensam.


text:
Väktaren ropade för att meddela kungen, och kungen sade: ”Är han ensam så har han ett glädjebud”. Och han kom allt närmare.


text:
Därefter fick väktaren se en annan man komma springande, och väktaren ropade till portvakten: ”Se! En man till kommer springande ensam.” Kungen sade: ”Han kommer också med glädjebud.”


text:
Väktaren sade: ”Efter sättet att springa verkar den förste vara Ahimaas, Sadoks son”. Då sade kungen: ”Det är en god man, han kommer nog med ett gott budskap.”


text:
<pb/>Ahimaas ropade till kungen: ”Allt är väl<f>[122]</f>!” Därefter böjde han sig ner till marken på sitt ansikte inför kungen och sade: ”Lovad är HERREN din Gud som har utlämnat männen som lyfte sin hand mot min herre kungen!”


text:
Då frågade kungen: ”Är allt väl med min pojke Absalom?” Ahimaas svarade: ”Jag såg att det var stor förvirring när Joab sände i väg kungens andre tjänare och mig, din tjänare, men jag vet inte vad det gällde.”


text:
<pb/>Just då kom nubiern, och han sade: ”Min herre och kung, ta emot ett glädjebud! HERREN har i dag dömt dig fri från alla som reste sig mot dig.”


text:
Kungen frågade nubiern: ”Är allt väl med min pojke Absalom?” Nubiern svarade: ”Som det gick med den pojken, så må det gå med min herre kungens fiender och med alla som reser sig mot dig för att skada dig.”


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Då blev kungen djupt upprörd och gick upp i salen över porten och grät. Medan han gick ropade han: ”Min son Absalom! Min son, min son Absalom! Om jag bara fått dö i ditt ställe! Absalom, min son, min son!”


text:
Och segern blev till sorg den dagen för allt folket, när de den dagen hörde hur kungen sörjde över sin son.


text:
<f>ⓝ</f> Men kungen hade dolt sitt ansikte och klagade med hög röst: ”Min son Absalom! Absalom, min son, min son!”


text:
<pb/>Då gick Joab in i huset till kungen och sade: ”I dag har du förödmjukat alla dina tjänare, de som i dag har räddat ditt liv och dina söners och döttrars liv och dina hustrurs liv och dina bihustrurs liv.


text:
Du älskar dem som hatar dig och hatar dem som älskar dig! Du har visat i dag att dina befälhavare och tjänare inget betyder för dig. För i dag förstår jag att om Absalom varit vid liv men vi andra döda, skulle du ha varit nöjd.


text:
Res dig nu och gå ut och tala vänligt till dina tjänare. För jag svär vid HERREN att om du inte gör det, så kommer inte en enda att stanna kvar hos dig över natten. Och det skulle vara mycket värre för dig än allt det onda som drabbat dig från din ungdom ända till nu.”


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Då reste sig kungen upp och satte sig i porten<f>[123]</f>. Och det meddelades till alla trupperna: ”Nu sitter kungen i porten.” Då kom alla trupperna och ställde upp sig framför kungen. Men israeliterna hade flytt, var och en till sitt tält.


text:
<pb/>Allt folket i alla Israels stammar tvistade med varandra och sade: ”Kungen har räddat oss från våra fienders hand och befriat oss från filisteerna. Nu har han flytt ut ur landet för Absalom.


text:
Men Absalom som vi smorde till kung över oss har dött i striden. Varför säger ni då inget om att hämta tillbaka kungen?”


text:
<pb/>Kung David sände bud till prästerna Sadok och Ebjatar och lät säga: ”Säg till de äldste i Juda: Varför ska ni vara de sista att hämta kungen hem igen? Det som hela Israel talar om har kommit till kungens kännedom där han bor.


text:
Ni är ju mina bröder, mitt eget kött och blod. Varför ska ni då vara de sista att hämta kungen tillbaka?


text:
<f>ⓟ</f> Och säg till Amasa:<f>[124]</f> Är du inte mitt kött och blod? Må Gud straffa mig både nu och i framtiden om du inte för all framtid blir överbefälhavare hos mig i stället för Joab.”


text:
På så sätt vände han alla Juda mäns hjärtan som en enda man så att de sände bud till kungen: ”Kom tillbaka, du och alla dina tjänare.”


text:
<pb/>Så vände kungen tillbaka och kom till Jordan. Då hade Juda män redan kommit till Gilgal för att möta kungen och föra honom över Jordan.


text:
<pb/>Benjaminiten Shimei, Gerars son från Bahurim, skyndade sig och kom ner med Juda män för att möta kung David.


text:
<f>ⓠ</f> Med honom följde tusen man från Benjamin och även Siba som hade varit tjänare i Sauls hus, och hans femton söner och tjugo tjänare. De skyndade till Jordan före kungen


text:
och gick över vid vadstället för att föra över kungens familj och göra allt efter hans önskemål. <pb/>Shimei, Gerars son, föll ner inför kungen när han skulle ta sig över Jordan.


text:
<f>ⓡ</f> Han sade till kungen: ”Herre, tillräkna mig inte min missgärning och tänk inte på hur illa din tjänare gjorde den dag då min herre kungen drog ut från Jerusalem. Må kungen inte lägga det på hjärtat.


text:
För jag, din tjänare, vet att jag har syndat. Därför har jag i dag som den förste i hela Josefs hus kommit hit ner för att möta min herre kungen.”


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Då sade Abishaj, Serujas son: ”Borde inte Shimei mista livet när han har förbannat HERRENS smorde?”


text:
<f>ⓣ</f> Men David svarade: ”Vad har jag med er att göra, ni Serujas söner? Är ni mina motståndare i dag? Skulle i dag någon dödas i Israel? Jag vet att i dag är det jag som är kung i Israel.”


text:
<pb/>Mefiboshet, Sauls son, kom också ner för att möta kungen. Han hade varken ansat fötter eller skägg eller tvättat sina kläder<f>[125]</f> från dagen då kungen drog bort till dagen då han kom välbehållen tillbaka.


text:
När han kom från Jerusalem för att möta kungen, sade kungen till honom: ”Varför följde du inte med mig, Mefiboshet?”


text:
<pb/>Han svarade: ”Min herre kung, min tjänare<f>[126]</f> bedrog mig, för din tjänare sade till honom: Låt sadla min åsna, jag vill rida på den och följa med kungen eftersom din tjänare är halt.


text:
<f>ⓥ</f> Han förtalade din tjänare hos min herre kungen. Men min herre kungen är som Guds ängel, så gör vad som är gott i dina ögon.


text:
<f>ⓦ</f> Hela min fars hus förtjänade inget annat än döden inför min herre kungen, ändå lät du din tjänare sitta bland dem som får äta vid ditt bord. Vilken rätt har jag då mer att vädja inför kungen?”


text:
<f>ⓧ</f> Kungen sade till honom: ”Varför tala mer om saken? Jag har bestämt att du och Siba ska dela marken.”


text:
Då sade Mefiboshet till kungen: ”Han får gärna ta alltsammans, när nu min herre och kung har kommit välbehållen hem.”


text:
<pb/><f>ⓨ</f> Gileaditen Barsillaj hade kommit ner från Rogelim och gick med kungen till Jordan för att ledsaga honom över.


text:
<f>ⓩ</f> Barsillaj var nu mycket gammal, åttio år. Han hade sörjt för kungens behov medan denne var i Mahanajim, för han var en mycket rik man.


text:
Kungen sade till Barsillaj: ”Du ska följa med mig, så ska jag sörja för dina behov hemma hos mig i Jerusalem.”


text:
<pb/>Men Barsillaj svarade kungen: ”Hur många år har jag kvar att leva, så att jag skulle följa med kungen upp till Jerusalem?


text:
Jag är nu åttio år gammal. Kan jag skilja mellan vad som är gott eller dåligt? Eller kan din tjänare känna smaken på vad han äter eller dricker? Eller kan jag ännu höra sångare och sångerskor sjunga? Varför skulle då din tjänare bli ytterligare en börda för min herre kungen?


text:
Din tjänare ska bara gå med kungen över Jordan ett kort stycke. Varför skulle kungen ge mig en sådan belöning?


text:
Låt din tjänare få vända tillbaka så att jag får dö i min egen stad, nära min fars och mors grav. Här är din tjänare Kimham, låt honom få följa med min herre kungen. Gör för honom vad som är gott i dina ögon.”


text:
Då sade kungen: ”Kimham ska följa med mig, och jag ska göra för honom vad som är gott i dina ögon. Allt du begär av mig ska jag göra för dig.”


text:
<pb/>Och hela hären gick över Jordan, och sedan kungen hade gått över kysste han Barsillaj och välsignade honom. Sedan vände Barsillaj tillbaka hem igen.


text:
<pb/>Kungen drog nu till Gilgal och Kimham följde med honom. Hela Juda tillsammans med hälften av Israels folk förde kungen dit.


text:
<pb/>Men då kom alla Israels män till kungen och sade till honom: ”Varför fick våra bröder, Juda män, stjäla dig och föra kungen och hans familj över Jordan tillsammans med Davids män?”


text:
Alla Juda män svarade Israels män: ”Kungen står oss närmast. Varför blir ni upprörda över det? Har vi levt på kungen eller skaffat oss fördelar genom honom?”


text:
<f>ⓐ</f> Men Israels män svarade Juda män: ”Vi har tio gånger större del i kungen, alltså även i David. Varför har ni föraktat oss? Var det inte vi som först talade om att hämta hem vår kung?” Men Juda män använde ännu hårdare ord än Israels män.


text:
<pb/><f>ⓑ</f> Där fanns nu av en händelse en illasinnad man vid namn Sheba, Bikris son, en benjaminit. Han blåste i hornet och sade: <pb/><t>”Vi har ingen del i David,</t> <t>ingen arvslott i Ishais son.</t> <t>Var och en till sitt tält, Israel!”</t>


text:
<pb/>Då övergav Israels alla män David och följde Sheba, Bikris son. Men Juda män höll sig till sin kung, från Jordan ända till Jerusalem.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> David kom nu till sitt palats i Jerusalem, och kungen tog de tio bihustrurna som han hade lämnat kvar för att se efter palatset och satte dem i ett särskilt hus under bevakning. Han gav dem underhåll men gick inte in till dem. Där förblev de instängda till sin död och levde som änkor.


text:
<pb/><f>ⓓ</f> Kungen sade till Amasa: ”Kalla samman Juda män åt mig inom tre dagar och inställ dig här även du.”


text:
sade David till Abishaj: ”Nu kommer Sheba, Bikris son, att göra oss mer skada än Absalom. Ta din herres tjänare och sätt efter honom så att han inte finner befästa städer och kommer undan oss.”


text:
Då drog Joabs män ut efter honom tillsammans med kereteerna och peleteerna och alla hjältarna. De drog ut från Jerusalem för att jaga Sheba, Bikris son.


text:
<pb/>När de hade hunnit till den stora stenen vid Gibeon kom Amasa<f>[127]</f> mot dem. Joab var då klädd i sin vapendräkt, och ovanpå bar han ett bälte med ett svärd i skidan, fäst vid höften. När han nu gick fram, föll det ut.


text:
Joab sade till Amasa: ”Är det väl med dig, min bror?” Och Joab grep Amasa i skägget med högra handen för att kyssa honom.


text:
<f>ⓔ</f> Amasa var inte på sin vakt mot svärdet som Joab hade i handen, och Joab stötte honom i buken med det så att hans inälvor rann ut på marken. Så dog han utan att Joab behövde ge en andra stöt. <pb/>Sedan fortsatte Joab och hans bror Abishaj att förfölja Sheba, Bikris son.


text:
En av Joabs män som stod bredvid Amasa ropade: ”Var och en som är Joabs vän och står på Davids sida — följ Joab!”


text:
Amasa låg badande i sitt blod mitt på vägen. När mannen såg att allt folket stannade, förde han undan Amasa från vägen in på åkern och kastade ett skynke över honom, eftersom han såg att alla som kom förbi stannade.


text:
Så snart man hade lyft undan honom från vägen, följde alla efter Joab för att förfölja Sheba, Bikris son.


text:
<pb/>Sheba drog genom alla Israels stammar till Abel, det vill säga Bet-Maaka, och genom hela Habberim. Och folk samlades och följde honom.


text:
Men Joab kom och belägrade honom i Abel Bet-Hammaaka<f>[128]</f> och kastade upp en jordvall mot staden som nådde fram till yttermuren. Allt Joabs folk arbetade på att förstöra muren och få den att falla.


text:
<pb/>Då ropade en klok kvinna från staden: ”Lyssna! Lyssna! Säg till Joab att han kommer hit så att jag får tala med honom.”


text:
När han kom fram till kvinnan frågade hon: ”Är du Joab?” Han svarade: ”Ja.” Hon sade till honom: ”Lyssna till din tjänarinnas ord.” Han svarade: ”Jag lyssnar.”


text:
Vi är de mest fridsamma och trofasta i Israel, och du försöker förstöra en stad som är en moder i Israel. Varför vill du utplåna HERRENS arvedel?”


text:
Så är det inte. Men en man från Efraims bergsbygd som heter Sheba, Bikris son, har rest sig mot kung David. Utlämna bara honom så drar jag bort från staden.” Kvinnan svarade Joab: ”Hans huvud ska kastas ut till dig över muren.”


text:
Sedan vände sig kvinnan med sitt kloka råd till allt folket, och de högg huvudet av Sheba, Bikris son, och kastade ut det till Joab. Då blåste han i hornet, och de drog bort från staden, var och en till sitt tält. Och Joab vände tillbaka till kungen i Jerusalem.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Joab hade nu befälet över hela krigshären i Israel, och Benaja, Jojadas son, hade befälet över kereteerna och peleteerna.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Under Davids tid drabbade en svält som varade tre år i följd. Då sökte David HERRENS ansikte. HERREN svarade: ”Det beror på Saul och hans blodbefläckade hus, för att han dödade gibeoniterna.”


text:
<f>ⓗ</f> Då kallade kungen till sig gibeoniterna och talade med dem. Gibeoniterna var inte israeliter utan en rest av amoreerna. Trots att Israels barn hade gett dem sin ed<f>[129]</f>, hade Saul i sin iver för Israels barn och Juda försökt döda dem.


text:
<pb/>David sade till gibeoniterna: ”Vad ska jag göra för er? Och hur ska jag bringa försoning så att ni välsignar HERRENS arvedel?”


text:
Gibeoniterna svarade honom: ”Vi vill inte ha silver och guld från Saul och hans hus, och vi har heller inte rätt att döda någon i Israel.” David frågade: ”Vad begär ni då att jag ska göra för er?”


text:
De svarade kungen: ”Mannen som ville förgöra oss och planerade att utrota oss så att vi inte skulle finnas kvar i Israels land —


text:
<f>ⓘ</f> låt sju av hans söner utlämnas till oss så att vi får hänga upp<f>[130]</f> dem inför HERREN i Sauls Gibea, han som var HERRENS utvalde.” Kungen sade: ”Jag ska utlämna dem.”


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Men kungen skonade Mefiboshet, son till Sauls son Jonatan, på grund av eden som David och Sauls son Jonatan hade gett varandra inför HERREN.


text:
<f>ⓚ</f> Kungen tog de båda söner som Rispa, Ajas dotter, hade fött åt Saul, nämligen Armoni och Mefiboshet, och de fem söner som Merab,<f>[131]</f> Sauls dotter, hade fött åt meholatiten Adriel, Barsillajs son.


text:
Dem överlämnade han i gibeoniternas händer, och de hängde upp dem på berget inför HERREN så att alla sju dog på samma gång. Det var under de första skördedagarna, när kornskörden började<f>[132]</f>, som de blev dödade.


text:
<pb/>Rispa, Ajas dotter, tog sin sorgdräkt och bredde ut den åt sig ovanpå klippan, från början av skörden tills vattnet strömmade ner från himlen över kropparna. Hon lät inte himlens fåglar röra dem om dagen eller markens vilda djur om natten.


text:
<f>ⓛ</f> gav sig David i väg och hämtade Sauls och hans son Jonatans ben från invånarna i Jabesh i Gilead. De hade smugit bort deras kroppar från torget i Bet-Shan där filisteerna hade hängt upp dem den dagen filisteerna besegrade Saul på Gilboa berg.


text:
När David hade hämtat Sauls och hans son Jonatans ben därifrån samlade man också ihop de upphängdas ben.


text:
Sedan begravde man Sauls och hans son Jonatans ben i Benjamins land, i Sela, i graven som tillhörde Sauls far Kish. Man gjorde allt som kungen hade befallt. Därefter lyssnade Gud till landets bön.


text:
<pb/>Filisteerna började krig mot Israel på nytt, och David drog ner med sina tjänare. De stred mot filisteerna, och David blev utmattad.


text:
Och Jisbo-Benob, en av rafaeernas<f>[133]</f> ättlingar, tänkte då döda David. Han hade en lans som vägde trehundra siklar koppar<f>[134]</f> och bar en ny rustning<f>[135]</f>.


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Men Abishaj, Serujas son, kom till hans hjälp och dödade filistén. Då tog Davids män en ed av honom: ”Du får inte dra ut med oss i striden mer. Du får inte släcka Israels lampa<f>[136]</f>.”


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Efter en tid blev det strid med filisteerna vid Gob. Det var då hushatiten Sibbekaj dräpte Saf, en av rafaeernas ättlingar.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Ännu en gång blev det strid med filisteerna vid Gob. Elhanan, Jaare-Oregims son från Betlehem, slog då ihjäl gatiten Goliat<f>[137]</f>, vars spjutskaft liknade en vävbom.


text:
<pb/>Sedan blev det återigen strid vid Gat. Där var en reslig man som hade sex fingrar på varje hand och sex tår på varje fot, tillsammans tjugofyra. Han var också ättling till rafaeerna.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> David sjöng denna sång<f>[138]</f> till HERREN när HERREN hade räddat honom från alla hans fiender och ur Sauls våld.


text:
<t><f>ⓢ</f> min Gud, min klippa</t> <t>och min tillflykt,</t> <t>min sköld och min frälsnings horn,</t> <t>mitt värn och mitt skydd,</t> <t>min frälsare som frälser mig</t> <t>från våldet.</t>


text:
<t>Till HERREN, den högt lovade,</t> <t>ropar jag,</t> <t>och jag blir frälst från mina fiender. <pb/></t>


text:
<t><f>ⓥ</f> I min nöd åkallade jag HERREN,</t> <t>jag ropade till min Gud.</t> <t>Från sitt tempel hörde han min röst,</t> <t>mitt rop nådde hans öron. <pb/></t>


text:
<t><f>ⓦ</f> Då skakade jorden och bävade,</t> <t>himlens grundvalar darrade,</t> <t>de skakade av hans brinnande vrede.</t>


text:
<t><f>ⓧ</f> Rök steg ur hans näsa</t> <t>och förtärande eld ur hans mun,</t> <t>det gnistrade av glöd från honom.</t>


text:
<t><f>ⓩ</f> Han gjorde mörker till sitt skydd</t> <t>omkring honom:</t> <t>vattenmassor, tjocka moln.</t>


text:
<t>Flodbäddar blev synliga,</t> <t>jordens grundvalar blottades</t> <t>för HERRENS tillrättavisning,</t> <t>för hans vredes stormvind. <pb/></t>


text:
<t><f>ⓒ</f> Han räckte sin hand från höjden</t> <t>och grep tag i mig,</t> <t>han drog mig upp</t> <t>ur de väldiga vattnen.</t>


text:
<t><f>ⓓ</f> Han räddade mig</t> <t>från min mäktige fiende,</t> <t>från dem som hatade mig</t> <t>och var starkare än jag.</t>


text:
<t>Han förde mig ut på rymlig plats,</t> <t>han räddade mig</t> <t>eftersom han älskar mig. <pb/></t>


text:
<t><f>ⓔ</f> HERREN var god mot mig</t> <t>efter min rättfärdighet,</t> <t>han lönade mig</t> <t>efter mina händers renhet,</t>


text:
<t><f>ⓖ</f> Därför har HERREN lönat mig efter min rättfärdighet,</t> <t>efter min renhet inför hans ögon. <pb/></t>


text:
<t><f>ⓘ</f> Du frälser ett förtryckt folk,</t> <t>men du har ögonen på de stolta</t> <t>och ödmjukar dem.</t>


text:
<t><f>ⓛ</f> Guds väg är fullkomlig,</t> <t>HERRENS ord är rent.</t> <t>Han är en sköld för alla</t> <t>som flyr till honom.</t>


text:
<t><f>ⓠ</f> Du gör plats för mina steg</t> <t>där jag går,</t> <t>mina fötter vacklar inte. <pb/></t>


text:
<t>Jag förföljde mina fiender</t> <t>och förgjorde dem,</t> <t>jag vände inte förrän</t> <t>jag gjort slut på dem.</t>


text:
<t>Jag gjorde slut på dem och slog dem</t> <t>så att de inte kunde resa sig,</t> <t>de föll under mina fötter.</t>


text:
<t>Du rustade mig med kraft</t> <t>för striden,</t> <t>du böjde mina motståndare</t> <t>under mig.</t>


text:
<t><f>ⓡ</f> Mina fiender drev du</t> <t>på flykten för mig,</t> <t>dem som hatade mig förintade jag.</t>


text:
<t><f>ⓢ</f> De såg sig omkring,</t> <t>men ingen räddare fanns,</t> <t>till HERREN,</t> <t>men han svarade dem inte.</t>


text:
<t>Jag malde dem till stoft på marken,</t> <t>jag krossade dem</t> <t>och trampade ner dem</t> <t>som smuts på gatan. <pb/></t>


text:
<t>Du räddade mig ur mitt folks strider,</t> <t>du bevarade mig</t> <t>som ett huvud över hednafolk,</t> <t>folk jag inte kände blev mina tjänare.</t>


text:
<t>HERREN lever!</t> <t>Lovad är min klippa,</t> <t>upphöjd är Gud,</t> <t>min frälsnings klippa.</t>


text:
<t>Du har fört mig ut från mina fiender,</t> <t>du har upphöjt mig</t> <t>över mina motståndare</t> <t>och räddat mig från våldsmän.</t>


text:
<t><f>ⓤ</f> Därför vill jag tacka dig</t> <t>bland hednafolken, HERRE,</t> <t>och lovsjunga ditt namn,</t>


text:
<t><f>ⓥ</f> för du ger stora segrar till din kung</t> <t>och visar nåd mot din smorde,</t> <t>mot David och hans ätt till evig tid.</t>


text:
<pb/>Dessa är Davids sista ord. <pb/><t>Så säger David, Ishais son,</t> <t>så säger mannen</t> <t>som upphöjdes högt,</t> <t>Jakobs Guds smorde,</t> <t>Israels ljuvlige sångare:</t>


text:
<t><f>ⓧ</f> Israels Gud har talat,</t> <t>Israels klippa har sagt till mig: <pb/>”Den som regerar över människor</t> <t>i rättfärdighet,</t> <t>den som regerar</t> <t>i vördnad för Gud,</t>


text:
<t><f>ⓨ</f> han är som morgonens ljus</t> <t>när solen går upp,</t> <t>en morgon utan moln</t> <t>då jorden grönskar</t> <t>av solsken efter regn.” <pb/></t>


text:
<t><f>ⓩ</f> Är det inte så</t> <t>med mitt hus inför Gud?</t> <t>Han har slutit</t> <t>ett evigt förbund med mig,</t> <t>ordnat och tryggat i allt.</t> <t>All min frälsning och allt jag begär</t> <t>låter han växa fram.</t>


text:
<t><f>ⓐ</f> Den som rör vid dem</t> <t>rustar sig med järn</t> <t>och med spjutskaft,</t> <t>och de bränns upp i eld på stället.</t>


text:
<pb/><f>ⓑ</f> Dessa är namnen på Davids hjältar: Josheb-Bashebet,<f>[140]</f> en takemonit, den främste av kämparna.<f>[141]</f> Han svängde sitt spjut över åttahundra slagna på en gång.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> Efter honom kom Eleasar, son till Dodi, son till en ahoait. Han var en av de tre hjältar som var med David när de hånade filisteerna som hade samlats där till strid. Israels män drog sig tillbaka,


text:
men Eleasar höll stånd och angrep filisteerna tills hans hand var så trött att den satt som klistrad vid svärdet. HERREN gav en stor seger den dagen. Och folket vände om efter Eleasar, men bara för att plundra.


text:
<pb/>Efter honom kom Shamma, son till Age, en hararit. En gång hade filisteerna samlats i en skara vid en åker full med linsärter. Folket flydde för filisteerna,


text:
men Shamma ställde sig mitt på åkern och försvarade den och slog filisteerna. Och HERREN gav en stor seger.


text:
<pb/><f>ⓓ</f> En gång drog tre av de trettio främsta männen ner och kom vid skördetiden till David vid Adullams grotta, medan en skara filisteer hade slagit läger i Refaimdalen.


text:
David greps av längtan och sade: ”Tänk om någon kunde ge mig vatten från brunnen vid Betlehems stadsport!”


text:
Då bröt sig de tre hjältarna igenom filisteernas läger och öste upp vatten ur brunnen vid Betlehems stadsport och tog det och bar det till David. Men han ville inte dricka det utan hällde ut det som ett drickoffer åt HERREN.


text:
Han sade: ”HERRE, aldrig att jag skulle göra det där! Skulle jag dricka blodet av de män som gick ut med fara för sina liv?” Och han ville inte dricka det. Sådant gjorde de tre hjältarna.


text:
<pb/>Abishaj, bror till Joab, Serujas son, var den främste av tre andra.<f>[142]</f> Han svängde sitt spjut över trehundra slagna och hade ett aktat namn bland de tre.


text:
Han var mer ansedd än någon annan av de tre och blev deras befälhavare. Men upp till de tre första nådde han inte.


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Benaja,<f>[143]</f> son till Jojada från Kabseel, var en tapper man som gjorde många stordåd. Han slog de två arielerna<f>[144]</f> i Moab. Det var också han som en snövädersdag steg ner och dödade lejonet i brunnen.


text:
Han dödade också en egyptier, en imponerande man. Egyptiern hade ett spjut i handen, men Benaja gick ner mot honom med sin stav och ryckte spjutet ur egyptierns hand och dödade honom med hans eget spjut.


text:
Han var mer ansedd än någon av de trettio, men upp till de tre första nådde han inte. David satte honom över sin livvakt.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Till de trettio hörde: <pb/><t>Asael, Joabs bror,</t> <t>Elhanan, Dodos son från Betlehem,</t>


text:
<t>netofatiten Heleb, Baanas son,</t> <t>Ittaj, Ribajs son, från Gibea</t> <t>i benjaminiternas stam,</t>


text:
<t><f>ⓚ</f> Elifelet, son till Ahasbaj,</t> <t>maakatitens son,</t> <t>giloniten Eliam, Ahitofels son,</t>


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Åter upptändes HERRENS vrede mot Israel, och han eggade David mot dem och sade: ”Gå och räkna Israel och Juda.”


text:
<f>ⓝ</f> Då sade kungen till Joab, befälhavaren<f>[146]</f> för hans här som var med honom: ”Res runt bland Israels alla stammar, från Dan till Beer-Sheba, och räkna folket<f>[147]</f> så att jag får veta hur många de är.”


text:
Joab svarade kungen: ”Må HERREN din Gud föröka folket hundrafalt mer än vad det är, och må min herre kungen få se det med egna ögon. Men varför vill min herre kungen göra det här?”


text:
Men kungens ord stod fast mot Joab och härförarna. Och Joab och härförarna gav sig i väg på kungens uppdrag för att räkna folket i Israel.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> De gick<f>[148]</f> över Jordan och slog läger vid Aroer på högra sidan om staden i Gads dal mot Jaeser.


text:
<f>ⓟ</f> Därifrån kom de till Gilead och Tatim-Hodshis land<f>[149]</f>. Sedan kom de till Dan-Jaan och vek av mot Sidon.


text:
Därefter kom de till Tyrus befästningar och till hiveernas och kananeernas alla städer. De drog vidare till Negev i Juda, ända till Beer-Sheba.


text:
<f>ⓠ</f> Och Joab meddelade kungen resultatet av folkräkningen: I Israel fanns 800 000 vapenföra män, beväpnade med svärd, och Juda män var 500 000.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> Men Davids samvete slog honom när han hade räknat folket, och han sade till HERREN: ”Jag har syndat svårt genom det jag har gjort. Men HERRE, förlåt nu din tjänares skuld, för jag har handlat mycket dåraktigt.”


text:
<pb/><f>ⓢ</f> När David steg upp på morgonen kom HERRENS ord till profeten Gad,<f>[150]</f> Davids siare. Han sade:


text:
”Gå och säg till David: Så säger HERREN: Tre saker lägger jag fram för dig. Välj en av dem som jag ska göra mot dig.”


text:
<f>ⓣ</f> Då gick Gad in till David och meddelade honom detta och sade till honom: ”Ska det komma svält i ditt land i sju<f>[151]</f> år? Eller ska du fly i tre månader för dina fiender medan de förföljer dig? Eller ska pest drabba ditt land i tre dagar? Bestäm nu vilket svar jag ska ge honom som har sänt mig.”


text:
<pb/>David svarade Gad: ”Jag är i svår vånda. Men låt oss falla i HERRENS hand, för hans barmhärtighet är stor. I människors hand vill jag inte falla.”


text:
<f>ⓤ</f> HERREN sände då pest i Israel, från morgonen fram till den bestämda tiden, och sjuttiotusen personer av folket dog från Dan till Beer-Sheba.


text:
<f>ⓥ</f> Men när ängeln räckte ut sin hand över Jerusalem för att ödelägga det, ångrade HERREN det onda och sade till ängeln som fördärvade folket: ”Det är nog! Dra tillbaka din hand.” HERRENS ängel var då vid jebusiten Araunas tröskplats.


text:
<f>ⓦ</f> Men när David fick se ängeln som slog folket sade han till HERREN: ”Det är jag som har syndat, det är jag som har gjort fel. Men dessa får, vad har de gjort? Låt din hand drabba mig och min fars hus.”


text:
<pb/>Gad kom till David samma dag och sade till honom: ”Gå och res ett altare åt HERREN på jebusiten Araunas<f>[152]</f> tröskplats.”<f>[153]</f>


text:
<pb/>När Arauna blickade ut och fick se kungen och hans tjänare komma till honom, gick han ut och föll ner till marken på sitt ansikte för kungen.


text:
Arauna sade: ”Varför kommer min herre kungen till sin tjänare?” David svarade: ”För att köpa tröskplatsen av dig och där bygga ett altare åt HERREN så att plågan upphör bland folket.”


text:
Då sade Arauna till David: ”Min herre kungen får ta till sitt offer vad han önskar. Här är boskapen till brännoffer, och här är tröskvagnarna och boskapens ok till ved.


text:
Alltsammans, o konung, ger Arauna till kungen.” Och Arauna sade till kungen: ”Må HERREN din Gud vara nådig mot dig.”


text:
<pb/>Men kungen svarade Arauna: ”Nej, jag vill köpa det av dig till ett bestämt pris, för jag vill inte offra åt HERREN min Gud brännoffer som jag har fått för intet.” Så köpte David tröskplatsen och boskapen för femtio siklar silver<f>[154]</f>.


text:
<f>ⓧ</f> Och David byggde där ett altare åt HERREN och offrade brännoffer och gemenskapsoffer. Och HERREN hörde bönerna för landet, och plågan avvärjdes från Israel.


text:
<pb/>Kung David var nu gammal och hade nått hög ålder. Trots att man lade täcken över honom kunde han inte hålla sig varm.


text:
Därför sade hans tjänare till honom: ”Låt oss finna en ung kvinna åt min herre kungen, en jungfru som kan bli kungens tjänarinna och sköta om honom. Om hon får ligga i din famn så blir min herre kungen varm.”


text:
<pb/>De sökte över hela Israel efter en vacker ung kvinna, och de fann Abishag från Shunem<f>[1]</f> och förde henne till kungen.


text:
Hon var mycket vacker. Hon skötte om kungen och betjänade honom, men kungen låg inte med<f>[2]</f> henne.


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Adonia,<f>[3]</f> Haggits son, hade höga tankar om sig själv och sade: ”Det är jag som ska bli kung.” Han skaffade sig vagnar och ryttare och dessutom femtio man som sprang framför honom.


text:
<f>ⓑ</f> Hans far hade aldrig velat såra honom genom att säga: ”Varför gör du så?” Dessutom såg Adonia mycket bra ut, och han var född näst efter Absalom.


text:
<f>ⓒ</f> Han började förhandla med Joab<f>[4]</f>, Serujas son, och prästen Ebjatar, och de anslöt sig till Adonia och understödde honom.


text:
<f>ⓓ</f> Men prästen Sadok<f>[5]</f> och Benaja<f>[6]</f>, Jojadas son, samt profeten Natan<f>[7]</f>, Shimei<f>[8]</f>, Rei och Davids hjältar<f>[9]</f> stödde inte Adonia.


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Adonia offrade får, oxar och gödkalvar vid Sohelet-stenen nära Rogelskällan<f>[10]</f>. Han bjöd in alla sina bröder, kungens söner, och alla Juda män som var i kungens tjänst.


text:
<pb/>Då sade Natan till Bat-Seba<f>[11]</f>, Salomos mor: ”Du har väl hört att Adonia, Haggits son, har blivit kung utan att vår herre David vet om det?


text:
Gå genast in till kung David och säg till honom: Har inte du själv, min herre och kung, med ed lovat din tjänarinna och sagt: Din son Salomo ska bli kung efter mig. Det är han som ska sitta på min tron. Varför har då Adonia blivit kung?


text:
<pb/>Bat-Seba gick in till kungen i kammaren. Kungen var nu mycket gammal och Abishag från Shunem betjänade honom.


text:
<pb/>Hon svarade honom: ”Min herre, du har själv lovat din tjänarinna med ed vid HERREN din Gud och sagt: Din son Salomo ska bli kung efter mig. Det är han som ska sitta på min tron.


text:
Han har offrat mängder av tjurar, gödkalvar och får och bjudit in alla kungens söner och prästen Ebjatar och överbefälhavaren Joab. Men din tjänare Salomo har han inte bjudit.


text:
Nu är hela Israels ögon riktade på dig, min herre och kung, för att du ska säga dem vem som ska sitta på min herre kungens tron efter honom.


text:
Annars kommer jag och min son Salomo att betraktas som brottslingar när min herre kungen har gått till vila hos sina fäder.”


text:
Man anmälde det för kungen och sade: ”Profeten Natan är här.” När han kom inför kungen, föll han ner på sitt ansikte för kungen


text:
och sade: ”Min herre och kung, har du verkligen sagt att Adonia ska bli kung efter dig och att det är han som ska sitta på din tron?


text:
För i dag har han gått ner och offrat mängder av tjurar, gödkalvar och får och bjudit in alla kungens söner och befälhavare och prästen Ebjatar. Nu äter och dricker de hos honom och ropar: Leve kung Adonia!


text:
Men mig, din tjänare, har han inte bjudit, och inte heller prästen Sadok eller Benaja, Jojadas son, eller din tjänare Salomo.


text:
Har detta kommit från min herre kungen utan att du har låtit din tjänare veta vem som ska sitta på min herre kungens tron efter honom?”


text:
<pb/>Då svarade kung David och sade: ”Kalla hit Bat-Seba till mig.” När hon kom inför kungen och stod framför honom,


text:
Så som jag lovade dig med ed vid HERREN, Israels Gud, när jag sade: Din son Salomo ska bli kung efter mig, det är han som ska sitta på min tron i mitt ställe, så ska jag göra i dag.”


text:
Då bugade sig Bat-Seba med ansiktet mot marken och föll ner för kungen och sade: ”Må min herre kung David leva för evigt!”


text:
<pb/>Kung David sade: ”Kalla hit till mig prästen Sadok, profeten Natan och Benaja, Jojadas son.” När de kom inför kungen,


text:
<f>ⓖ</f> sade han till dem: ”Ta med er herres tjänare och sätt min son Salomo på min egen mulåsna<f>[12]</f> och för honom ner till Gihon<f>[13]</f>.


text:
Där ska prästen Sadok och profeten Natan smörja honom till kung<f>[14]</f> över Israel. Sedan ska ni blåsa i basunen och ropa: Leve kung Salomo!


text:
Därefter ska ni följa honom upp hit, och han ska komma och sitta på min tron. Det är han som ska vara kung i mitt ställe, för honom har jag utsett till härskare över Israel och Juda.”


text:
Då svarade Benaja, Jojadas son, kungen och sade: ”Amen. Så ska också HERREN, min herre kungens Gud, säga.


text:
Så som HERREN har varit med min herre kungen, så ska han också vara med Salomo. Han ska göra hans tron ännu mäktigare än min herre kung Davids tron.”


text:
<pb/><f>ⓗ</f> Prästen Sadok, profeten Natan och Benaja, Jojadas son, gick dit ner tillsammans med kereteerna och peleteerna. De satte Salomo på kung Davids mulåsna och förde honom till Gihon.


text:
<f>ⓘ</f> Prästen Sadok tog oljehornet från tältet<f>[15]</f> och smorde Salomo. Därefter blåste de i basunen och allt folket ropade: ”Leve kung Salomo!”


text:
Sedan följde allt folket med honom upp medan de blåste på flöjter och jublade med så stor glädje att marken kunde ha rämnat av deras rop.


text:
<pb/>Men Adonia och alla hans gäster hörde det just som de hade ätit färdigt. När Joab hörde basunens ljud sade han: ”Varför är det sådant oväsen i staden?”


text:
<f>ⓙ</f> Medan han ännu talade kom Jonatan, prästen Ebjatars son. Adonia sade till honom: ”Kom hit, en duktig man som du har säkert goda nyheter.”


text:
Kungen har skickat med honom prästen Sadok, profeten Natan och Benaja, Jojadas son, dessutom kereteerna och peleteerna. De satte honom på kungens mulåsna,


text:
och prästen Sadok och profeten Natan smorde honom till kung i Gihon. Sedan drog de jublande upp därifrån och hela staden är i rörelse. Det var det ljudet ni hörde.


text:
och kungens tjänare har kommit och lyckönskat vår herre kung David och sagt: Må din Gud låta Salomos namn bli ännu större än ditt namn och hans tron ännu mäktigare än din tron. Och kungen tillbad, böjd över sin säng.


text:
Kungen har också sagt: Lovad är HERREN, Israels Gud, som i dag har satt en efterträdare på min tron, så att jag fått se det med egna ögon!”


text:
<f>ⓚ</f> Adonia själv blev så rädd för Salomo att han reste sig och gick och grep tag i hornen på altaret<f>[16]</f>.


text:
Och det berättades för Salomo: ”Se, Adonia är rädd för kung Salomo. Han har gripit tag i altarets horn och sagt: Kung Salomo måste i dag ge mig sin ed på att han inte kommer att döda sin tjänare med svärd.”


text:
<pb/><f>ⓛ</f> Då sade Salomo: ”Om han visar sig vara en hedersman ska inte ett hår på hans huvud falla till marken. Men finner man något ont hos honom ska han dö.”


text:
Därefter sände kung Salomo bud och lät hämta honom från altaret. Han kom och föll ner för kung Salomo, och Salomo sade till honom: ”Gå hem till ditt.”


text:
<f>ⓝ</f> Håll fast vid vad HERREN din Gud har befallt dig, så att du vandrar på hans vägar och håller hans stadgar, bud, föreskrifter och vittnesbörd, så som det är skrivet i Mose lag. Då får du framgång i allt du gör och vart du än vänder dig,


text:
<f>ⓞ</f> så att HERREN kan uppfylla sitt ord som han uttalade över mig när han sade: Om dina barn ger akt på sin väg och vandrar inför mig i trohet av hela sitt hjärta och hela sin själ, sade han, då ska det aldrig saknas en ättling till dig på Israels tron.


text:
<pb/><f>ⓟ</f> Du vet också vad Joab, Serujas<f>[18]</f> son, har gjort mot mig, och vad han gjorde mot de två befälhavarna i Israel, Abner, Ners son, och Amasa, Jeters son. Han dödade dem och spillde blod i fredstid som om det var krig<f>[19]</f>, han skvätte blod över bältet runt sina höfter och över skorna på sina fötter som om det var krig.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Men mot gileaditen Barsillajs söner<f>[20]</f> ska du visa godhet och låta dem vara med bland dem som äter vid ditt bord. För så gjorde de mot mig när jag flydde för din bror Absalom.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> Sedan har du Shimei, Geras son, benjaminiten från Bahurim. Han uttalade hemska förbannelser mot mig den dagen då jag gick till Mahanajim. Sedan kom han ner till Jordan och mötte mig<f>[21]</f>, och jag gav honom min ed inför HERREN och sade: Jag ska inte döda dig med svärd.


text:
Men låt honom nu inte bli ostraffad. Du är ju en vis man och vet vad du ska göra med honom. Låt hans grå hår fara ner i dödsriket med blod.”


text:
<f>ⓣ</f> Den tid David regerade över Israel var fyrtio år.<f>[22]</f> I Hebron regerade han i sju år, och i Jerusalem regerade han i trettiotre år.


text:
<pb/>Adonia, Haggits son, gick till Salomos mor Bat-Seba. Hon frågade då: ”Kommer du med fredliga avsikter?” Han svarade: ”Ja, med fred.”


text:
<f>ⓤ</f> Då sade han: ”Du vet ju att kungadömet var mitt och att hela Israel hade fäst sina blickar på mig och väntade att jag skulle bli kung. Men kungadömet gick ifrån mig och över till min bror. Genom HERREN blev det hans.


text:
<f>ⓥ</f> Då sade han: ”Tala med kung Salomo — dig visar han ju inte bort — och be att han ger mig Abishag från Shunem till hustru.”


text:
<pb/>Bat-Seba gick till kung Salomo för att tala med honom om Adonia. Då reste sig kungen och gick henne till mötes, bugade sig för henne och satte sig på sin tron. Man ställde också fram en stol<f>[23]</f> åt kungens mor, och hon satte sig till höger om honom.


text:
Sedan sade hon: ”Jag har en enda liten bön till dig. Visa inte bort mig.” Kungen svarade henne: ”Mor, låt mig höra din bön. Jag ska inte visa bort dig.”


text:
<pb/><f>ⓦ</f> Men kung Salomo svarade sin mor: ”Varför begär du bara Abishag från Shunem åt Adonia? Du kunde lika gärna be mig ge kungadömet<f>[24]</f> till honom — han är ju min äldre bror — till honom och till prästen Ebjatar och till Joab, Serujas son!”


text:
Kung Salomo svor en ed inför HERREN och sade: ”Må Gud straffa mig både nu och i framtiden om inte Adonia får betala med sitt liv för att han sagt detta.


text:
Och nu, så sant HERREN lever, han som har utsett mig och satt mig på min far Davids tron och som har byggt mig ett hus efter sitt löfte: I dag ska Adonia dödas.”


text:
<pb/><f>ⓧ</f> Till prästen Ebjatar<f>[25]</f> sade kungen: ”Gå till dina ägor i Anatot<f>[26]</f>. Du har förtjänat döden, men i dag ska jag inte döda dig, för du har burit Herren Guds ark framför min far David och lidit med min far i allt han fått lida.”


text:
<f>ⓨ</f> Så drev Salomo bort Ebjatar och lät honom inte längre vara HERRENS präst, för att HERRENS ord som han hade talat över Elis hus i Shilo skulle fullbordas.


text:
<pb/>Ryktet nådde Joab. Han hade anslutit sig till Adonia, men inte till Absalom. Han flydde till HERRENS tält och grep tag i hornen på altaret.


text:
<pb/><f>ⓩ</f> När kung Salomo fick höra att Joab hade flytt till HERRENS tält och att han stod vid altaret, sände Salomo i väg Benaja, Jojadas son, och sade: ”Gå och hugg ner honom!”


text:
När Benaja kom till HERRENS tält, sade han till honom: ”Så säger kungen: Gå härifrån!” Men han svarade: ”Nej, jag vill dö här.” Benaja framförde det till kungen och sade: ”Så har Joab sagt och så har han svarat mig.”


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Då sade kungen till honom: ”Gör som han har sagt, hugg ner honom<f>[27]</f> och begrav honom, så att du befriar mig och min fars hus från skulden för det oskyldiga blod som Joab har spillt.


text:
<f>ⓑ</f> HERREN ska låta hans blod komma tillbaka över hans eget huvud, därför att han högg ner två män som var rättfärdigare och bättre än han själv. Han dödade dem med svärd utan att min far David visste det, nämligen Israels befälhavare Abner, Ners son, och Juda befälhavare Amasa, Jeters son.


text:
<f>ⓒ</f> Ja, deras blod ska komma tillbaka över Joabs och hans efterkommandes huvuden för evigt. Men åt David och hans efterkommande, hans hus och hans tron ska HERREN ge frid till evig tid.”


text:
<pb/>Benaja, Jojadas son, gick då dit upp och högg ner Joab och dödade honom. Han blev begravd i öknen<f>[28]</f> där han bodde.


text:
<f>ⓓ</f> Kungen satte Benaja, Jojadas son, i hans ställe över hären, och prästen Sadok satte han i Ebjatars ställe.


text:
<pb/>Därefter sände kungen bud och kallade till sig Shimei och sade till honom: ”Bygg dig ett hus i Jerusalem och bo där. Du får inte gå därifrån, varken hit eller dit.


text:
För du ska veta att den dag du går ut och går över Kidrondalen<f>[29]</f> måste du dö. Ditt blod kommer över ditt eget huvud.”


text:
Shimei sade till kungen: ”Det är bra. Så som min herre kungen har sagt, så ska din tjänare göra.” Och Shimei bodde i Jerusalem en lång tid.


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Men tre år därefter hände det att två av hans tjänare flydde till Gats<f>[30]</f> kung Akish, Maakas son. Man berättade det för Shimei och sade: ”Dina tjänare är i Gat.”


text:
Då bröt Shimei upp, sadlade sin åsna och tog sig till Akish i Gat för att leta efter sina tjänare. Shimei gav sig alltså av och hämtade sina tjänare från Gat.


text:
<pb/>Men när man berättade för Salomo att Shimei hade begett sig från Jerusalem till Gat och kommit tillbaka,


text:
sände kungen bud och kallade till sig Shimei och sade till honom: ”Har jag inte bundit dig med ed vid HERREN och varnat dig och sagt: Du ska veta att den dag du går ut och beger dig hit eller dit måste du dö? Du svarade mig: Det är bra, jag har hört det.


text:
<f>ⓕ</f> Kungen sade sedan till Shimei: ”Du vet själv allt det onda som ditt hjärta vet med sig att du har gjort mot min far David. HERREN ska låta din ondska komma tillbaka över ditt eget huvud.


text:
<pb/>På kungens befallning gick därefter Benaja, Jojadas son, fram och högg ner honom så att han dog. Och kungadömet blev befäst i Salomos hand.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Genom giftermål blev Salomo släkt med farao<f>[31]</f>, kungen av Egypten. Han tog faraos dotter till hustru och förde henne in i Davids stad. Där fick hon bo tills han byggt färdigt sitt hus liksom HERRENS hus och muren runt Jerusalem.


text:
<f>ⓗ</f> Men folket offrade på höjderna, eftersom det fortfarande inte hade byggts något hus åt HERRENS namn.


text:
Salomo älskade HERREN och följde sin far Davids stadgar, utom det att han offrade på höjderna<f>[32]</f> och tände rökelse där.


text:
<pb/><f>ⓘ</f> Kungen begav sig till Gibeon<f>[33]</f> för att offra. Det var den förnämsta offerhöjden, och Salomo offrade tusen brännoffer på altaret där.


text:
<f>ⓙ</f> I Gibeon visade sig HERREN för Salomo i en dröm om natten. Gud sade: ”Be mig om det du vill att jag ska ge dig.”


text:
<pb/><f>ⓚ</f> Salomo svarade: ”Du har visat stor nåd mot din tjänare David, min far, därför att han vandrade inför dig i sanning och rättfärdighet och med ärligt hjärta mot dig. Du bevarade åt honom denna stora nåd och gav honom en son som sitter på hans tron, så som det är i dag.


text:
HERRE min Gud, nu har du gjort din tjänare till kung efter min far David. Men jag är bara en ung man, jag vet varken ut eller in<f>[34]</f>.


text:
<f>ⓛ</f> Din tjänare är här bland ditt folk som du har utvalt, ett folk så stort och talrikt att det inte kan räknas på grund av sin mängd.


text:
Ge din tjänare ett lyhört hjärta, så att han kan vara domare för ditt folk och skilja mellan gott och ont. Vem kan annars vara domare för detta ditt stora folk?”


text:
Gud sade till honom: ”Eftersom du har bett om detta och inte bett om långt liv, rikedom eller dina fienders liv, utan om att kunna förstå vad som är rätt,


text:
<f>ⓜ</f> därför vill jag göra som du önskar och ge dig ett så vist och förståndigt hjärta att ingen som du har funnits före dig och inte heller ska komma efter dig.


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Dessutom ger jag dig vad du inte har bett om, nämligen både rikedom och ära, så att ingen kung i alla dina dagar ska vara din like.<f>[35]</f>


text:
<f>ⓞ</f> Om du går på mina vägar och håller fast vid mina stadgar och bud, så som din far David gjorde, då ska jag ge dig ett långt liv.”


text:
<pb/>Då vaknade Salomo och såg: det var en dröm. När han kom till Jerusalem, trädde han fram inför Herrens förbundsark och bar fram brännoffer och gemenskapsoffer. Sedan ordnade han en fest för alla sina tjänare.


text:
Den ena kvinnan sade: ”Hör på mig, herre. Jag och den här kvinnan bor i samma hus och jag födde barn där i huset hos henne.


text:
Tredje dagen efter det att jag fött mitt barn födde den här kvinnan också ett barn. Vi var tillsammans och ingen annan var hos oss i huset, det var bara vi två.


text:
Då gick hon upp mitt i natten och tog min son från min sida, medan din tjänarinna sov, och lade honom i sin famn. Men sin döde son lade hon i min famn.


text:
Jag steg upp på morgonen för att amma min son, och då var han död. Men när jag på morgonen såg närmare efter, då var det inte min son som jag hade fött.”


text:
<pb/>Då sade den andra kvinnan: ”Nej! Min son lever och din son är död.” Men den första kvinnan svarade: ”Nej, din son är död medan min son lever.” Så grälade de inför kungen.


text:
<pb/>Kungen sade: ”Den ena säger: Det här är min son som lever, och din son är död. Den andra säger: Nej, din son är död och min son lever.”


text:
sade han: ”Hugg itu det levande barnet och ge den ena hälften åt den ena kvinnan och den andra hälften åt den andra.”


text:
<pb/><f>ⓟ</f> Den kvinna som var mor till barnet som levde sade då till kungen, för hennes hjärta brann av kärlek till sonen: ”Min herre, ge henne barnet som lever, döda det inte!” Men den andra sade: ”Det ska varken vara mitt eller ditt. Hugg ni!”


text:
<pb/>Då tog kungen till orda och sade: ”Ge henne det levande barnet. Döda det inte. Hon är barnets mor.”


text:
När hela Israel fick höra talas om domen som kungen hade fällt häpnade de över kungen, för de såg att Guds vishet fanns i honom så att han kunde skipa rätt.


text:
Shishas söner Elihoref och Ahia var sekreterare.<f>[36]</f> Joshafat, Ahiluds son, var kansler<f>[37]</f>.


text:
<pb/>Salomo hade tolv fogdar över hela Israel som sörjde för vad kungen och hans hus behövde. Var och en hade en månad om året då han skulle sörja för deras behov.


text:
Baana, Ahiluds son, var fogde i Taanak och Megiddo och i hela den del av Bet-Shan som ligger nära Saretan, nedanför Jisreel, från Bet-Shan ända till Abel-Mehola och bortom Jokmeam.


text:
Ben-Geber var fogde i Ramot i Gilead. Han hade Manasses son Jairs byar i Gilead och landsträckan Argob i Bashan, sextio stora städer med murar och kopparbommar.


text:
Geber, Uris son, hade Gileads land, det land som hade tillhört Sichon, amoreernas kung, och Og, kungen i Bashan. Det var bara en fogde i det landet.


text:
<f>ⓣ</f> Salomo regerade över alla riken från floden till filisteernas land och ända ner till Egyptens gräns.<f>[38]</f> De förde gåvor till Salomo och tjänade honom så länge han levde.


text:
<pb/>De livsmedel som Salomo behövde för varje dag var trettio korer fint mjöl och sextio korer<f>[39]</f> vanligt mjöl,


text:
tio gödda oxar, tjugo valloxar och hundra får förutom hjortar, gaseller, dovhjortar och gödda fåglar.


text:
<pb/>Han rådde över hela landet på denna sidan floden, från Tifsa<f>[40]</f> ända till Gaza, över alla kungar på denna sidan floden. Han hade fred på alla sidor runt omkring


text:
<f>ⓤ</f> så att Juda och Israel bodde i trygghet, var och en under sin vinstock och sitt fikonträd, från Dan till Beer-Sheba<f>[41]</f> så länge Salomo levde.


text:
Och fogdarna sörjde var sin månad för kung Salomos behov och för alla som kom till kung Salomos bord. De lät ingenting fattas.


text:
Säden och halmen för hästarna och travarna förde de i tur och ordning till den plats där han uppehöll sig.


text:
<pb/>Gud gav Salomo vishet och mycket stort förstånd och kunskap så rik som sanden på havets strand.


text:
<f>ⓦ</f> Han var visare än alla andra människor, visare än esraiten Etan<f>[43]</f> och Mahols söner Heman<f>[44]</f>, Kalkol och Darda. Hans namn var känt bland alla hednafolk runt omkring.


text:
Han talade om träden, från cedern på Libanon till isopen som växer ur väggen. Han talade om fyrfotadjuren, om fåglarna, om kräldjuren och om fiskarna.


text:
<f>ⓧ</f> Från alla folk kom man för att höra Salomos visdom, från jordens alla kungar som hade hört talas om hans vishet.


text:
<pb/><f>ⓨ</f> När kung Hiram<f>[47]</f> i Tyrus fick höra att Salomo blivit smord till kung efter sin far, sände han sina tjänare till Salomo. Hiram hade alltid varit Davids vän.


text:
”Du vet själv att min far David inte kunde bygga ett hus åt HERREN sin Guds namn på grund av de krig han tvingades utkämpa på alla sidor tills HERREN hade lagt hans fiender under hans fötter.


text:
Men nu har HERREN min Gud låtit mig få ro på alla sidor. Ingen motståndare finns, och ingen olycka nalkas.


text:
<f>ⓩ</f> Nu tänker jag bygga ett hus åt HERREN min Guds namn, så som HERREN talade till min far David när han sade: Din son som jag ska sätta på din tron efter dig, han ska bygga huset åt mitt namn.


text:
Befall nu att man hugger cedrar på Libanon åt mig. Mina tjänare ska arbeta tillsammans med dina, och jag ska betala dig allt du begär för dina tjänares arbete. Du vet ju att det inte finns någon hos oss som kan hugga virke som sidonierna.”


text:
<pb/><f>ⓐ</f> När Hiram hörde Salomos ord blev han mycket glad, och han sade: ”Välsignad är HERREN i dag, som har gett David en vis son att regera över detta stora folk!”


text:
Hiram sände bud till Salomo och lät säga: ”Jag har hört budskapet du sände till mig. Jag ska göra allt du önskar i fråga om cederträ<f>[48]</f> och cypressträ.


text:
Mina tjänare ska föra virket från Libanon ner till havet. Jag ska låta dem lägga virket i flottar på havet och föra det till det ställe du anvisar mig och lossa det där. Men du får själv hämta det. Du i din tur ska göra vad jag önskar och förse mitt hus med livsmedel.”


text:
Och Salomo gav Hiram 20 000 korer vete<f>[49]</f> till mat för hans hushåll och tjugo korer olja<f>[50]</f> av stötta oliver. Detta gav Salomo till Hiram varje år.


text:
<f>ⓑ</f> HERREN gav Salomo vishet som han hade lovat honom. Det rådde fred mellan Hiram och Salomo, och de slöt förbund med varandra.


text:
<f>ⓒ</f> Han sände dem till Libanon, 10 000 för varje månad i skift, så att de var en månad i Libanon och två månader hemma. Adoniram hade uppsikt över de allmänna arbetena.


text:
Därtill kom de 3 300 högre arbetsledare som var anställda av Salomo för arbetet och ledde folket som utförde arbetet.


text:
På kungens befallning bröt man stora och dyrbara stenar för att husets grund skulle kunna läggas med huggen sten.


text:
<f>ⓔ</f> Salomos byggnadsarbetare, Hirams byggnadsarbetare och folket från Gebal högg och beredde trävirke och stenar till huset.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> I det fyrahundraåttionde året efter det att Israels barn drog ut ur Egypten, i det fjärde året av Salomos regering över Israel, i månaden Siv som är den andra månaden,<f>[51]</f> började han bygga HERRENS hus.


text:
Huset som kung Salomo byggde åt HERREN var sextio alnar långt, tjugo alnar brett och trettio alnar<f>[52]</f> högt.


text:
Förhuset framför tempelsalen var tjugo alnar långt framför husets kortsida och tio alnar brett där det låg framför huset.


text:
Runt huset uppförde han en ytterbyggnad som gick runt om husets väggar, både längs tempelsalen och längs koret, och i den gjorde han sidokamrar runt om.


text:
Den nedersta våningen i ytterbyggnaden var fem alnar bred, den mellersta sex alnar och den tredje sju alnar<f>[53]</f> bred. Han hade nämligen gjort avsatser utvändigt på huset, runt omkring, för att inte behöva göra bjälkhål i husets väggar.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> När huset uppfördes byggdes det av redan färdighuggen sten från stenbrottet. Alltså hördes varken hammare eller yxa eller andra järnverktyg vid huset när det byggdes.


text:
<pb/>Dörren till den mellersta sidokammaren fanns på husets högra sida, och via en spiraltrappa kom man upp till den mellersta våningen och från den mellersta våningen upp till den tredje.


text:
Så byggde han huset och gjorde det färdigt, och han täckte det med bjälkar och cederplankor i rader.


text:
I ytterbyggnaden utmed hela huset byggde han våningarna fem alnar höga. Den var fäst vid huset med cederbjälkar.


text:
<f>ⓗ</f> ”Med huset som du bygger ska detta ske: Om du vandrar efter mina stadgar och följer mina föreskrifter och håller fast vid alla mina bud och lever efter dem, ska jag med dig uppfylla mitt ord som jag talade till din far David:


text:
Han täckte husets väggar invändigt med cederbrädor. Från golvet ända upp till takbjälkarna klädde han det invändigt med trä. Husets golv klädde han med brädor av cypress.


text:
Han täckte de tjugo alnarna i det innersta av huset, från golvet ända upp till bjälkarna, med cederbrädor. Så inredde han rummet därinne till ett kor: det allra heligaste.


text:
Inuti var huset av cederträ med sniderier i form av gurkfrukter och blomsterband. Allt var av cederträ, ingen sten syntes.


text:
Koret var tjugo alnar långt, tjugo alnar brett och tjugo alnar högt<f>[54]</f>. Han täckte det med fint guld och satte framför det ett altare, klätt med cederträ.


text:
Och husets insida täckte Salomo med fint guld. Med kedjor av guld stängde han för koret, och även detta täckte han med guld.


text:
Alltså täckte han hela huset med guld, helt och hållet. Han täckte också med guld hela det altare som hörde till koret.


text:
Kerubens ena vinge mätte fem alnar, och kerubens andra vinge var också fem alnar. Det var alltså tio alnar<f>[56]</f> från ena vingspetsen till den andra.


text:
Och han ställde keruberna i mitten av det inre rummet, och keruberna bredde ut sina vingar så att den enes vinge rörde vid den ena väggen och den andra kerubens vinge rörde vid den andra väggen. Mitt i huset rörde deras båda andra vingar vid varandra.


text:
<pb/>Och alla husets väggar runtom prydde han med snidade bilder i form av keruber, palmer och blomsterband. Så gjorde han både i det inre rummet och i det yttre.


text:
<pb/>För ingången till koret gjorde han dörrar av olivträ. Dörrinfattningen hade formen av en femkant.


text:
De båda dörrarna av olivträ prydde han med sniderier i form av keruber, palmer och blomsterband och täckte dem med guld. Han spred ut guldet över keruberna och palmerna.


text:
Han prydde dem med sniderier: keruber, palmer och blomsterband och täckte dem med guld, som spreds ut jämnt över utskärningarna.


text:
Han byggde även den inre förgårdsmuren av tre varv huggna stenar och ett varv huggna bjälkar av cederträ.


text:
I det elfte året, i månaden Bul som är den åttonde månaden, stod huset klart till alla delar, just så som det skulle vara. Salomo byggde alltså på huset i sju år<f>[57]</f>.


text:
Han byggde Libanonskogshuset hundra alnar långt, femtio alnar brett och trettio alnar<f>[59]</f> högt med fyra rader pelare av cederträ och med huggna bjälkar av cederträ på pelarna.


text:
Huset hade också ett tak av cederträ över bjälkarna, som vilade på fyrtiofem pelare, femton i varje rad.


text:
Alla dörröppningar och dörrposter var fyrkantiga, av bjälkar. Fönsteröppningarna satt mitt emot varandra i tre omgångar.


text:
<pb/>Dessutom gjorde han pelarhallen femtio alnar lång och trettio alnar<f>[60]</f> bred, och framför den också ett förhus med pelare och med ett trapphus framför dessa.


text:
Och han gjorde tronhallen, domshallen, där han skulle skipa rätt. Den var täckt med cederträ från golv till tak.


text:
<f>ⓚ</f> Hans eget hus där han själv skulle bo, på den andra gården innanför förhuset, var byggt på samma sätt. Salomo byggde också ett hus, likadant som detta förhus, åt faraos dotter som han hade tagit till hustru.


text:
<pb/>Allt detta var av dyrbara stenar, huggna efter mått som byggnadsblock och sågade med såg<f>[61]</f> invändigt och utvändigt, ända från grunden upp till taklisterna, och likaså allt därutanför, ända till den stora förgårdsmuren.


text:
Den stora förgårdsmuren runt om var uppförd av tre varv huggna stenar och ett varv huggna bjälkar av cederträ. Så var det också med den inre förgårdsmuren till HERRENS hus och likaså med husets förhus.


text:
<f>ⓜ</f> Han var son till en änka av Naftali stam<f>[64]</f>, och hans far var en tyrisk man som var kopparsmed. Hiram var full av konstnärlig begåvning, förstånd och kunskap att göra alla slags arbeten i koppar. Han kom till kung Salomo och utförde alla hans arbeten.


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Hiram tillverkade de båda pelarna av koppar. Arton alnar hög var den ena pelaren, och en tråd som var tolv alnar<f>[65]</f> lång mätte omkretsen av den andra pelaren.


text:
Han gjorde också två pelarhuvuden, gjutna av koppar, som skulle sättas ovanpå pelarna. Varje pelarhuvud var fem alnar högt.


text:
Nätlika utsmyckningar som bildade ett flätverk, och hängprydnader i form av kedjor fanns på pelarhuvudena som satt ovanpå pelarna, sju på varje pelarhuvud.


text:
Han gjorde pelarna så att två rader gick runt om det ena flätverket som täckte pelarhuvudena, som höjde sig över granatäpplena. Likadant gjorde han på det andra pelarhuvudet.


text:
Pelarhuvudena, som satt ovanpå pelarna inne i förhuset, var formade som liljor och mätte fyra alnar.


text:
På båda pelarna fanns pelarhuvuden, upptill vid den bukformiga delen in emot flätverket. <pb/>Granatäpplena var tvåhundra i rader runt om, över det andra pelarhuvudet.


text:
Pelarna reste han vid förhuset till tempelsalen. Pelaren som han reste på högra sidan gav han namnet Jakin, och den han reste på vänstra sidan gav han namnet Boas<f>[66]</f>.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Hiram gjorde också havet i gjutet arbete. Det var tio alnar från ena kanten till den andra, helt runt och fem alnar högt. Ett snöre som var trettio alnar<f>[67]</f> långt mätte omkretsen.


text:
Under kanten satt gurkfrukter som omgav det och gick runt om havet. Det var tio alnar brett<f>[68]</f>. Gurkfrukterna satt i två rader och var gjutna i ett stycke med det övriga.


text:
<pb/>Havet stod på tolv oxar. Tre var vända mot norr, tre mot väster, tre mot söder och tre mot öster. Havet vilade ovanpå oxarna, och alla hade bakdelen vänd inåt.


text:
Havets tjocklek var en handsbredd, och kanten var gjord som kanten på en bägare och liknade en utslagen lilja. Det rymde tvåtusen bat<f>[69]</f>.


text:
<pb/><f>ⓟ</f> Dessutom gjorde han de tio tvättställen av koppar. Varje tvättställ var fyra alnar långt, fyra alnar brett och tre alnar<f>[70]</f> högt.


text:
Dessa tvättställ var gjorda på följande sätt: De var försedda med sidolister som hade sin plats mellan hörnlisterna.


text:
På dessa sidolister mellan hörnlisterna fanns lejon, tjurar och keruber avbildade och likaså upptill på hörnlisterna. Under lejonen och tjurarna hängde blomsterslingor ner.


text:
Varje ställ hade fyra hjul av koppar med axlar av koppar, och de fyra fötterna var försedda med bärarmar. Dessa bärarmar var gjutna och satt under karet, och mitt för var och en satt blomsterslingor.


text:
Sin öppning hade det inom kransstycket som höjde sig en aln uppåt. Öppningen i denna var rund. Det var gjort så att det kunde tjäna som underlag, och det mätte en och en halv aln. Det fanns också ornament på öppningen. Men sidolisterna till det var fyrkantiga, inte runda.


text:
De fyra hjulen satt under sidolisterna, och hjulens hållare var fästa vid stället. Varje hjul mätte en och en halv aln.


text:
<pb/>Fyra bärarmar fanns på varje ställ i de fyra hörnen. Bärarmarna var gjorda i ett stycke med sitt ställ.


text:
Överst på varje ställ var en helt och hållet rund upphöjning, en halv aln hög. Upptill på varje ställ satt hållare och sidolister, gjorda i ett stycke med det.


text:
På hållarnas ytor och på sidolisterna graverade han in keruber, lejon och palmer där utrymme fanns på var och en. Han gjorde också blomsterslingor runt omkring.


text:
På samma sätt gjorde han de tio tvättställen. Alla var gjutna på samma sätt och hade samma mått och samma form.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Han gjorde också tio tvättkar av koppar. Varje tvättkar rymde fyrtio batmått och mätte fyra alnar<f>[71]</f>. Till vart och ett av de tio ställen gjordes ett tvättkar.


text:
<f>ⓡ</f> Han ställde fem av tvättställen på högra sidan om huset och fem på vänstra sidan om huset. Havet ställde han på högra sidan om huset, åt sydost.


text:
<f>ⓢ</f> Hiram gjorde dessa tvättkar och likaså skovlarna och skålarna. <pb/>Så slutförde Hiram allt det arbete som han skulle göra åt kung Salomo för HERRENS hus.


text:
Han gjorde två pelare och två klotformiga pelarhuvuden ovanpå pelarna samt de två flätverk som skulle täcka de båda klotformiga pelarhuvuden som satt ovanpå pelarna,


text:
dessutom de fyrahundra granatäpplena till de båda flätverken, två rader granatäpplen till varje flätverk, för att de båda klotformiga pelarhuvuden som satt uppe på pelarna skulle bli täckta,


text:
vidare askkärlen, skovlarna och skålarna. Alla dessa föremål, som Hiram gjorde åt kung Salomo för HERRENS hus, var av polerad koppar.


text:
På grund av den mycket stora mängden lämnade Salomo alla föremålen ovägda, och därför blev kopparens vikt inte fastställd.


text:
<pb/><f>ⓣ</f> Salomo gjorde alla de föremål som skulle finnas i HERRENS hus: det gyllene altaret, det gyllene bordet där skådebröden skulle ligga,


text:
<f>ⓤ</f> så också ljusstakarna, fem på högra sidan och fem på vänstra framför koret. De var av fint guld, med blomverk, lampor och lamptänger av guld.


text:
<pb/>Dessutom gjorde han faten, knivarna, skålarna, bägarna och fyrfaten av fint guld, och gångjärnen av guld till de dörrar som ledde till det innersta av huset, det allra heligaste, och till de dörrar i huset som ledde till tempelsalen.


text:
<pb/><f>ⓥ</f> Sedan allt det arbete som kung Salomo lät utföra på HERRENS hus var färdigt, förde Salomo in dit vad hans far David hade helgat åt HERREN: silvret, guldet och kärlen. Detta lade han in i skattkamrarna i HERRENS hus.


text:
<pb/><f>ⓦ</f> Därefter samlade Salomo Israels äldste och stammarnas alla huvudmän, Israels barns alla familjeöverhuvuden, till sig i Jerusalem för att hämta upp HERRENS förbundsark från Davids stad, alltså Sion.


text:
Så samlades alla Israels män hos kung Salomo under högtiden i månaden Etanim, som är den sjunde månaden.<f>[72]</f>


text:
<pb/><f>ⓧ</f> De bar upp HERRENS ark och uppenbarelsetältet tillsammans med alla heliga föremål som fanns i tältet. Prästerna och leviterna hämtade dem dit.


text:
<f>ⓨ</f> Och kung Salomo stod framför arken tillsammans med Israels hela församling som hade samlats hos honom. Man offrade får och oxar i sådan mängd att de inte kunde räknas eller uppskattas.


text:
<pb/><f>ⓩ</f> Prästerna bar in HERRENS förbundsark till dess plats i husets kor, i det allra heligaste, till platsen under kerubernas vingar.


text:
Keruberna bredde ut sina vingar över platsen där arken stod så att arken och dess stänger upptill täcktes av keruberna.


text:
Stängerna var så långa att deras ändar kunde ses från helgedomen framför koret, men de var inte synliga längre ut. De har blivit kvar där ända till denna dag.


text:
<f>ⓐ</f> I arken fanns inget annat än de två stentavlor<f>[73]</f> som Mose hade lagt ner i den vid Horeb, när HERREN slöt förbund med Israels barn sedan de dragit ut ur Egyptens land.


text:
<f>ⓒ</f> så att prästerna inte kunde stå och göra tjänst på grund av molnet, eftersom HERRENS härlighet uppfyllde HERRENS hus.


text:
<t>Jag har nu byggt ett hus</t> <t>till boning åt dig,</t> <t>en plats där du kan bo</t> <t>till evig tid.”</t>


text:
Han sade: ”Välsignad är HERREN, Israels Gud, som med sin hand har fullbordat vad han med sin mun lovade min far David, när han sade:


text:
<f>ⓔ</f> Från den dag då jag förde mitt folk Israel ut ur Egypten har jag inte i någon av Israels stammar utvalt en stad för att bygga ett hus där mitt namn skulle vara. Men David har jag utvalt till att råda över mitt folk Israel.


text:
Men HERREN sade till min far David: Du har i sinnet att bygga ett hus åt mitt namn, och du gör rätt i att ha det i sinnet.


text:
<f>ⓖ</f> Men det är inte du som ska bygga huset, utan din son som ska utgå från dig. Han ska bygga huset åt mitt namn.


text:
<pb/>Och HERREN har hållit det löfte han gav, för jag har kommit i min far Davids ställe och sitter nu på Israels tron så som HERREN lovade, och jag har byggt huset åt HERRENS, Israels Guds, namn.


text:
Där har jag inrett ett rum för arken, och i den förvaras det förbund som HERREN slöt med våra fäder när han förde dem ut ur Egyptens land.”


text:
<pb/>Därefter trädde Salomo fram för HERRENS altare inför hela Israels församling. Han räckte ut sina händer mot himlen


text:
och sade: ”HERRE, Israels Gud, det finns ingen Gud som du, varken uppe i himlen eller nere på jorden, du som håller förbundet och bevarar nåd mot dina tjänare när de vandrar inför dig av hela sitt hjärta.


text:
Du har hållit vad du lovade din tjänare, min far David. Vad du lovade med din mun fullbordade du med din hand, så som nu har skett.


text:
<f>ⓗ</f> Håll nu, HERRE, Israels Gud, vad du lovade din tjänare, min far David, när du sade till honom: Det ska aldrig saknas en avkomling av dig inför mig på Israels tron, om dina barn ger akt på sin väg och vandrar inför mig så som du har vandrat inför mig.


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Men kan verkligen Gud bo på jorden? Se, himlarna och himlarnas himmel rymmer dig inte. Hur mycket mindre då det hus som jag har byggt!


text:
Men vänd dig ändå till din tjänares bön och åkallan, HERRE min Gud, så att du hör det rop och den bön som din tjänare i dag sänder upp till dig.


text:
<f>ⓚ</f> Låt dina ögon natt och dag vara öppna mot detta hus, mot den plats om vilken du har sagt: ”Mitt namn ska vara där”, så att du hör den bön som din tjänare ber när han vänder sig mot denna plats.<f>[74]</f>


text:
Ja, hör din tjänares och ditt folk Israels bön när de vänder sig mot denna plats. Hör den på platsen där du bor, i himlen. Och när du hör, må du förlåta.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> Om någon syndar mot sin nästa och man ger honom en ed att svära, och han kommer och svär eden inför ditt altare i detta hus,


text:
hör det då i himlen och utför ditt verk och skaffa dina tjänare rätt. Förklara den skyldige skyldig och låt hans gärningar komma över hans huvud, men förklara den rättfärdige rättfärdig och låt honom få efter sin rättfärdighet.


text:
<pb/>Om ditt folk Israel blir slaget inför en fiende för att de har syndat mot dig, men de vänder om till dig och prisar ditt namn och ber och ropar till dig om nåd i detta hus,


text:
hör det då i himlen och förlåt ditt folk Israels synd och låt dem komma tillbaka till det land som du har gett deras fäder.


text:
<pb/>Om himlen stängs och regnet uteblir för att de har syndat mot dig, men de ber, vända mot denna plats, och prisar ditt namn och vänder om från sin synd eftersom du har ödmjukat dem,


text:
hör det då i himlen och förlåt dina tjänares och ditt folk Israels synd och lär dem den goda väg de ska vandra. Låt det också regna över ditt land som du har gett ditt folk till arvedel.


text:
<pb/>Om det blir svält i landet, om det blir pest, om det blir sot eller rost,<f>[75]</f> om det kommer gräshoppor eller gräsmaskar, om fienden tränger in i deras land och belägrar deras städer eller någon annan plåga eller sjukdom drabbar,


text:
om då någon människa eller hela ditt folk Israel ber och ropar till dig när de var och en känner plågan i sitt hjärta och räcker ut sina händer mot detta hus,


text:
<f>ⓜ</f> hör det då i himlen där du bor och förlåt och utför ditt verk. Ge var och en efter hans gärningar, eftersom du känner hans hjärta. För bara du känner alla människors hjärtan.


text:
<pb/>Även om en främling som inte tillhör ditt folk Israel kommer från något land långt borta, för ditt namns skull


text:
— för också där ska man höra talas om ditt stora namn och din starka hand och din uträckta arm — ja, om han kommer och ber vänd mot detta hus,


text:
<f>ⓝ</f> hör det då i himlen där du bor och gör allt som främlingen ropar till dig om. Så ska alla folk på jorden lära känna ditt namn och vörda dig så som ditt folk Israel gör, och förstå att detta hus som jag har byggt är uppkallat efter ditt namn.


text:
<pb/>Om ditt folk drar ut till strid mot sin fiende på den väg du sänder dem och de ber till HERREN, vända mot den stad som du utvalt och det hus som jag har byggt åt ditt namn,


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Om de syndar mot dig — och det finns ingen människa som inte syndar — och du blir vred på dem och ger dem i fiendens våld och man tillfångatar dem och för bort dem till fiendens land, långt bort eller nära,


text:
<f>ⓟ</f> men de då kommer till besinning i det land där de är fångna och vänder om och ropar till dig om nåd i det land där de hålls fångna och säger: Vi har syndat och gjort fel, vi har varit ogudaktiga —


text:
<f>ⓠ</f> om de då vänder om till dig av hela sitt hjärta och av hela sin själ i sina fienders land dit de förts i fångenskap och ber till dig, vända mot sitt land som du har gett deras fäder och den stad som du utvalt och det hus som jag har byggt åt ditt namn,


text:
Förlåt ditt folk vad de har syndat mot dig, och förlåt alla brott de begått mot dig och låt dem finna barmhärtighet hos dem som håller dem fångna så att dessa förbarmar sig över dem.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Låt dina ögon vara öppna och vända till din tjänares och ditt folk Israels rop om nåd, så att du hör dem så ofta de ropar till dig.


text:
<f>ⓣ</f> För du har själv avskilt dem till din arvedel bland alla folk på jorden, så som du talade genom din tjänare Mose när du förde våra fäder ut ur Egypten, Herre Gud.”


text:
<pb/>När Salomo hade slutat be och åkalla HERREN med dessa ord, reste han sig från HERRENS altare där han legat på knä med händerna lyfta mot himlen.


text:
<f>ⓥ</f> ”Välsignad är HERREN som har gett sitt folk Israel ro, precis som han har sagt! Ingenting har uteblivit av allt det goda som han lovade genom sin tjänare Mose.


text:
<f>ⓦ</f> Må då HERREN vår Gud vara med oss, så som han har varit med våra fäder. Må han inte överge oss eller lämna oss


text:
utan vända våra hjärtan till sig, så att vi alltid går på hans vägar och håller fast vid de bud och stadgar och föreskrifter som han gett våra fäder.


text:
<pb/>Må dessa mina ord som jag har bett inför HERREN vara nära HERREN vår Gud, dag och natt, så att han dag efter dag skaffar rätt åt sin tjänare och rätt åt sitt folk Israel,


text:
Låt era hjärtan vara hängivna HERREN vår Gud, så att ni alltid lever efter hans stadgar och håller hans bud, så som ni nu gör.”


text:
Till det gemenskapsoffer som Salomo offrade åt HERREN tog han 22 000 tjurar och 120 000 av småboskapen. Så invigdes HERRENS hus av kungen och alla Israels barn.


text:
Samma dag helgade kungen den mellersta delen av förgården framför HERRENS hus. Där offrade han brännoffret, matoffret och fettstyckena av gemenskapsoffret. Kopparaltaret som stod inför HERRENS ansikte var nämligen för litet för att brännoffret, matoffret och fettstyckena av gemenskapsoffret skulle kunna rymmas där.


text:
<pb/><f>ⓩ</f> Vid detta tillfälle firade Salomo högtiden och med honom hela Israel. Det var en stor församling, ända från stället där vägen går mot Hamat och fram till Egyptens bäckravin<f>[76]</f>, som var inför HERREN vår Guds ansikte i sju dagar och sju dagar till, tillsammans fjorton dagar.


text:
På åttonde dagen lät han folket gå, och de välsignade kungen. Sedan gick de hem, fyllda av glädje i sina hjärtan över allt det goda som HERREN hade gjort mot sin tjänare David och mot sitt folk Israel.


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Sedan Salomo hade byggt färdigt HERRENS hus och även kungapalatset och allt annat han hade känt längtan och lust att utföra,


text:
<f>ⓑ</f> visade sig HERREN för Salomo en andra gång, så som han förut hade uppenbarat sig för honom i Gibeon.


text:
<f>ⓒ</f> HERREN sade till honom: ”Jag har hört den bön och begäran du har framburit till mig. Detta hus som du har byggt har jag helgat för att där fästa mitt namn för evig tid. Mina ögon och mitt hjärta ska för alltid vara där.


text:
<f>ⓓ</f> Om du vandrar inför mig så som din far David vandrade, med ärligt hjärta och i uppriktighet, så att du följer allt som jag har befallt dig och håller fast vid mina stadgar och föreskrifter,


text:
<f>ⓔ</f> då ska jag låta din kungatron över Israel bestå för evigt, som jag lovade din far David, när jag sade: Aldrig ska det på Israels tron saknas en avkomling av dig.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Men om ni och era barn vänder er bort från mig och överger mig och inte håller de bud och stadgar jag har förelagt er, utan går bort och tjänar andra gudar och tillber dem,


text:
<f>ⓖ</f> då ska jag utrota Israel ur det land som jag har gett dem. Det hus som jag har helgat åt mitt namn ska jag då förkasta från mitt ansikte. Och Israel ska bli ett ordspråk och en nidvisa bland alla folk.


text:
<f>ⓗ</f> Hur storslaget detta hus än är, ska var och en som då går förbi häpna och vissla. När man frågar: Varför har HERREN gjort så mot detta land och mot detta hus? —


text:
då ska man svara: Därför att de övergav HERREN sin Gud som hade fört deras fäder ut ur Egyptens land, och höll sig till andra gudar och tillbad och tjänade dem, därför har HERREN låtit allt detta onda drabba dem.”


text:
gav kung Salomo tjugo städer i Galileen åt kung Hiram av Tyrus som hade försett honom med cederträ, cypressträ och guld, så mycket han begärde.


text:
Men när Hiram från Tyrus gav sig ut för att se städerna som Salomo hade gett honom, tyckte han inte om dem


text:
utan sade: ”Vad är detta för städer som du har gett mig, min broder?” Han kallade dem Kabuls<f>[77]</f> land, som de heter än i dag.


text:
<pb/><f>ⓙ</f> På följande sätt var det med det arbetsfolk som kung Salomo samlade för att bygga HERRENS hus, sitt eget hus och Millo<f>[79]</f> liksom Jerusalems murar samt Hasor, Megiddo och Gezer.


text:
<pb/><f>ⓚ</f> Farao, Egyptens kung, hade dragit upp och intagit Gezer<f>[80]</f> och tänt eld på staden och dödat de kananeer som bodde där. Sedan hade han gett den till hemgift åt sin dotter, som var Salomos hustru.


text:
<f>ⓛ</f> dessutom alla de städer där han hade sina förråd, vagnar och hästar, och allt annat han önskade bygga i Jerusalem, på Libanon och i övrigt i det land som lydde under hans välde.


text:
Allt det folk som fanns kvar av amoreerna, hetiterna, periseerna, hiveerna och jebusiterna, alltså de som inte tillhörde Israels barn


text:
— deras avkomlingar, så många som fanns kvar i landet efter dem därför att Israels barn inte hade klarat att viga dem åt förintelse — dem gjorde Salomo till arbetspliktiga tjänare, så som de är än i dag.


text:
<f>ⓜ</f> Men av Israels barn gjorde Salomo ingen till slav, utan de blev krigare och hans tjänare, befälhavare och kämpar eller befäl för hans vagnar och ridhästar.


text:
Överfogdarna över Salomos arbeten var femhundrafemtio. Dessa hade befälet över folket som utförde arbetet.


text:
<pb/><f>ⓝ</f> När faraos dotter hade flyttat upp från Davids stad till det hus som Salomo hade byggt åt henne, byggde han också Millo.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Salomo offrade tre gånger om året brännoffer och gemenskapsoffer på det altare som han hade byggt åt HERREN och tände på det rökelsen inför HERRENS ansikte. Så hade han då gjort huset färdigt.


text:
<pb/>Kung Salomo byggde också en flotta i Esjon-Geber, som ligger vid Elot<f>[81]</f>, på stranden av Röda havet, i Edoms land.


text:
De for till Ofir<f>[82]</f> och hämtade därifrån guld, fyrahundratjugo talenter<f>[83]</f>, som de förde till kung Salomo.


text:
<pb/><f>ⓟ</f> När drottningen av Saba<f>[84]</f> fick höra ryktet om Salomo och om HERRENS namn, kom hon för att sätta honom på prov med svåra frågor.


text:
Hon kom till Jerusalem med ett mycket stort följe och med kameler som bar väldoftande kryddor och guld i mängd samt dyrbara stenar. När hon kom inför Salomo, talade hon med honom om allt som låg på hennes hjärta.


text:
Och Salomo svarade på alla hennes frågor. Ingenting var dolt för kungen, utan han kunde ge henne svar på allt.


text:
och rätterna på hans bord och hur hans tjänare satt där och hur de som betjänade honom skötte sina sysslor och hur de var klädda, och hans hovmän och brännoffren som han offrade i HERRENS hus, blev hon utom sig av förundran.


text:
Och hon sade till kungen: ”Så var det då sant det jag i mitt land hörde om dina ord och om din vishet.


text:
Jag ville inte tro det, förrän jag kom hit och fick se det med egna ögon. Men se, inte ens hälften hade berättats för mig. Du har långt mer vishet och rikedom än jag hade hört genom ryktet.


text:
Lyckliga är dina män och lyckliga är dessa dina tjänare, som ständigt får stå inför dig och höra din visdom.


text:
<f>ⓠ</f> Välsignad är HERREN din Gud, som har funnit sådant behag i dig och satt dig på Israels tron! HERREN älskar Israel för evigt, det är därför han har gjort dig till kung, för att du ska skipa lag och rätt.”


text:
<pb/>Hon gav kungen hundratjugo talenter<f>[85]</f> guld och dessutom mängder av väldoftande kryddor samt dyrbara stenar. En så stor mängd väldoftande kryddor som drottningen av Saba gav kung Salomo har aldrig mer förts in.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> När Hirams flotta hämtade guld från Ofir, förde den också med sig almugträ<f>[86]</f> i stor mängd och dyrbara stenar.


text:
Av almugträet lät kungen göra tillbehör till HERRENS hus och till kungapalatset samt harpor och lyror för sångarna. Så mycket almugträ har sedan fram till denna dag inte förts in eller setts i landet.


text:
<pb/>Kung Salomo gav drottningen av Saba allt hon önskade och begärde. Till det kom allt annat han i sin kungliga frikostighet skänkte henne. Sedan vände hon om och reste hem med sina tjänare till sitt land igen.


text:
utöver det som kringresande handelsmän och köpmän förde in, och det som kom från alla kungarna i Arabien och från ståthållarna i landet.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Kung Salomo lät göra tvåhundra stora sköldar av uthamrat guld och använde till varje sådan sköld sexhundra siklar guld


text:
<f>ⓣ</f> samt trehundra mindre sköldar av uthamrat guld och använde till varje sådan sköld tre minor<f>[88]</f> guld. Kungen satte upp dem i Libanonskogshuset.


text:
Tronen hade sex trappsteg och tronens ryggstycke var avrundat upptill. På båda sidor om sätet fanns armstöd, och två lejon stod utmed armstöden.


text:
Tolv lejon stod där, ett på varje sida om de sex trappstegen. Något sådant har aldrig tillverkats i något annat rike.


text:
Alla kung Salomos dryckeskärl var av guld, och alla kärl i Libanonskogshuset var av rent guld. Ingenting var av silver, det hade inget värde på Salomos tid.


text:
<pb/><f>ⓤ</f> Kungen hade en egen Tarshishflotta<f>[89]</f> på havet tillsammans med Hirams flotta, och en gång vart tredje år kom Tarshishflottan hem och förde med sig guld och silver, elfenben, apor och påfåglar.


text:
<pb/><f>ⓥ</f> Kung Salomo blev större än någon annan kung på jorden,<f>[90]</f> både i rikedom och vishet.


text:
<f>ⓦ</f> Från alla länder kom man för att besöka Salomo och höra den visdom som Gud hade lagt ner i hans hjärta.


text:
Var och en förde med sig gåvor: föremål av silver och guld, kläder, vapen, väldoftande kryddor, hästar och mulåsnor. Detta hände år efter år.


text:
<pb/><f>ⓧ</f> Salomo samlade också vagnar och ridhästar, så att han hade 1 400 vagnar och 12 000 ridhästar. Dem inrymde han dels i vagnsstäderna, dels i Jerusalem hos kungen själv.


text:
Kungen styrde så att silver blev lika vanligt i Jerusalem som stenar, och cederträ lika vanligt som mullbärsträ i Låglandet.


text:
<f>ⓨ</f> Hästarna som Salomo skaffade kom från Egypten. En del av kungens uppköpare hämtade ett visst antal av dem till bestämt pris.


text:
Varje vagn som hämtades och fördes in från Egypten kostade 600 siklar silver och varje häst 150<f>[91]</f>. Likaså infördes genom deras försorg sådana till hetiternas alla kungar och till kungarna i Aram.


text:
<pb/>Kung Salomo hade vid sidan om faraos dotter många andra utländska kvinnor<f>[92]</f> som han älskade: moabitiskor, ammonitiskor, edomitiskor, sidoniskor och hetitiskor,


text:
<f>ⓩ</f> De hörde till folk som HERREN hade talat<f>[93]</f> om och sagt till Israels barn: ”Ni ska inte gå in till dem, och de inte till er, eftersom de kommer att förleda era hjärtan att följa deras gudar.” Till dessa höll sig Salomo och älskade dem.


text:
Han hade sjuhundra hustrur av furstlig rang och trehundra bihustrur, och dessa kvinnor förledde hans hjärta.


text:
<pb/>När Salomo blev gammal, förledde kvinnorna honom att följa andra gudar, så att hans hjärta inte förblev hängivet HERREN hans Gud som hans far Davids hjärta hade varit.


text:
<f>ⓐ</f> Salomo följde Astarte<f>[94]</f>, sidoniernas gudinna, och Milkom<f>[95]</f>, ammoniternas vidrighet.


text:
Salomo gjorde det som var ont i HERRENS ögon och följde inte i allt efter HERREN, så som hans far David hade gjort.


text:
<f>ⓑ</f> Salomo byggde då en offerhöjd åt Kemosh, moabiternas vidrighet, på berget öster om Jerusalem och likaså en åt Molok, ammoniternas styggelse.


text:
På samma sätt gjorde han för alla sina utländska kvinnor, som fick tända offereld och offra åt sina gudar.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> HERREN blev vred på Salomo, därför att hans hjärta hade vänt sig bort från HERREN, Israels Gud, som två gånger hade visat sig för honom.


text:
<f>ⓓ</f> Han hade gett honom befallning om denna sak: att han inte skulle följa efter andra gudar. Men han hade inte hållit vad HERREN befallt.


text:
<f>ⓔ</f> Därför sade HERREN till Salomo: ”Eftersom det är så med dig och eftersom du inte har hållit mitt förbund och mina stadgar som jag har gett dig, ska jag rycka riket ifrån dig och ge det åt din tjänare.


text:
Men för din far Davids skull ska jag inte göra det så länge du lever. Först ur din sons hand ska jag rycka det.


text:
Men jag ska inte rycka hela riket ifrån honom, utan en stam ska jag ge åt din son för min tjänare Davids skull, och för Jerusalems skull, som jag har utvalt.”


text:
<pb/>HERREN reste upp en motståndare<f>[96]</f> till Salomo. Det var edomiten Hadad som var släkt med kungen i Edom.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> När David var i strid med Edom<f>[97]</f> drog befälhavaren Joab upp för att begrava de stupade, och han dödade alla av mankön i Edom.


text:
Då flydde Hadad tillsammans med några edomitiska män, som hade varit i hans fars tjänst, för att bege sig till Egypten. Hadad var då en ung pojke.


text:
<pb/>Sedan de brutit upp från Midjan kom de till Paran. De tog folk med sig från Paran och kom till Egypten, till farao, Egyptens kung. Han gav Hadad hus, underhåll och land.


text:
Farao uppskattade Hadad så mycket att han till hustru gav honom en syster till sin gemål, en syster till drottning Tapenes.


text:
Denna syster till Tapenes födde åt honom sonen Genubat, och Tapenes avvande honom i faraos hus. Sedan var Genubat i faraos hus bland faraos söner.


text:
<pb/>Medan Hadad var i Egypten, hörde han att David hade gått till vila hos sina fäder och att befälhavaren Joab var död. Då sade han till farao<f>[98]</f>: ”Låt mig resa hem till mitt land.”


text:
Men farao sade till honom: ”Vad saknar du här hos mig, eftersom du vill resa hem till ditt land?” Men han svarade: ”Inget, men låt mig resa ändå.”


text:
<pb/>Gud reste upp ännu en motståndare till Salomo. Det var Rezon, Eljadas son, som hade flytt från sin herre Hadadezer, kungen i Soba.


text:
<f>ⓖ</f> När David åstadkom ett blodbad bland dem, samlade Rezon folk omkring sig och blev ledare för ett rövarband. De drog till Damaskus och slog sig ner där och gjorde sig till herrar i Damaskus.


text:
Rezon var under hela Salomos livstid motståndare till Israel och gjorde landet skada, han liksom Hadad. Han var fientligt inställd till Israel, och han blev kung över Aram.


text:
<pb/><f>ⓗ</f> En av Salomos tjänare hette Jerobeam. Han var son till Nebat, en efraimit från Sereda, och hans mor hette Serua<f>[99]</f> och var änka. Jerobeam gjorde uppror mot kungen.


text:
<f>ⓘ</f> Orsaken till att han gjorde uppror mot kungen var denna: Salomo byggde på Millo. Han ville täppa till öppningen i muren omkring sin far Davids stad.


text:
Jerobeam var en duglig man, och då Salomo såg att den unge mannen var driftig i sitt arbete, satte han honom över allt det arbete som Josefs hus hade att utföra.


text:
<pb/>Vid ett tillfälle när Jerobeam hade begett sig ut ur Jerusalem, kom profeten Ahia<f>[100]</f> från Shilo emot honom på vägen. Profeten var klädd i en ny mantel, och de båda var ensamma på fältet.


text:
Och han sade till Jerobeam: ”Ta här tio delar för dig själv, för så säger HERREN Israels Gud: Jag ska rycka riket ur Salomos hand och ge tio av stammarna åt dig.


text:
<f>ⓙ</f> Bara en stam ska han få behålla för min tjänare Davids skull och för Jerusalems skull, den stad som jag har utvalt ur alla Israels stammar.


text:
<pb/>Detta ska ske, därför att de har övergett mig och tillbett Astarte, sidoniernas gudinna, Kemosh, Moabs gud, och Milkom, ammoniternas gud. De har inte gått på mina vägar och inte gjort det som är rätt i mina ögon, efter mina stadgar och föreskrifter, så som Salomos far David gjorde.


text:
Men jag ska inte ta ifrån honom hela riket, utan jag ska låta honom vara furste så länge han lever, för min tjänare Davids skull som jag utvalde, därför att han höll fast vid mina bud och stadgar.


text:
<pb/><f>ⓚ</f> Till hans son ska jag ge en stam, så att min tjänare David alltid har en lampa inför mitt ansikte i Jerusalem, staden som jag utvalt åt mig för att där fästa mitt namn.


text:
<f>ⓛ</f> Om du lyder allt jag befaller dig och går på mina vägar och gör det som är rätt i mina ögon, så att du håller fast vid mina stadgar och bud så som min tjänare David gjorde, då ska jag vara med dig och bygga åt dig ett hus som blir bestående, så som jag byggde ett hus åt David, och jag ska ge dig Israel.


text:
<pb/>Salomo försökte döda Jerobeam, men Jerobeam flydde till Egypten, till Shishak<f>[102]</f>, Egyptens kung, och stannade där till Salomos död.


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Vad som mer finns att säga om Salomo, om allt han gjorde och hans visdom, det är skrivet i Salomos krönika.


text:
Och Salomo gick till vila hos sina fäder och blev begravd i sin far Davids stad. Hans son Rehabeam blev kung efter honom.


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Rehabeam<f>[104]</f> begav sig till Shekem, för hela Israel hade kommit till Shekem för att göra honom till kung.


text:
<f>ⓞ</f> Jerobeam<f>[105]</f>, Nebats son, hörde det medan han ännu var i Egypten, dit han hade flytt undan kung Salomo. Jerobeam bodde alltså i Egypten,


text:
men man sände bud och kallade honom tillbaka. Då kom Jerobeam tillsammans med Israels hela församling och sade till Rehabeam:


text:
”Din far gjorde vårt ok tungt. Men lätta du nu det svåra arbete och det tunga ok som din far lade på oss, så vill vi tjäna dig.”


text:
<pb/>Då rådgjorde kung Rehabeam med de gamla som hade varit i tjänst hos hans far Salomo medan han ännu levde, och sade: ”Vilket svar råder ni mig att ge detta folk?”


text:
De svarade honom: ”Om du i dag vill bli detta folks tjänare och tjäna dem, om du lyssnar till deras bön och talar goda ord till dem, så kommer de att bli dina tjänare för alltid.”


text:
<pb/>Men han brydde sig inte om det råd som de gamla hade gett honom, utan rådgjorde med de unga män som hade växt upp med honom och som nu var i hans tjänst.


text:
Han sade till dem: ”Vilket svar råder ni oss att ge detta folk som har sagt till mig: Lätta det ok som din far har lagt på oss?”


text:
De unga männen, som hade växt upp med honom, svarade: ”Så här bör du säga till detta folk, som har sagt till dig: Din far gjorde vårt ok tungt, men lätta du det för oss — så här bör du säga till dem: Mitt minsta finger är tjockare än min fars midja.


text:
Ni ska veta, att har min far lagt på er ett tungt ok, ska jag göra ert ok ännu tyngre. Har min far tuktat er med ris, ska jag tukta er med skorpiongissel<f>[106]</f>.”


text:
<pb/>På tredje dagen kom Jerobeam med allt folket i Israel till Rehabeam, så som kungen hade befallt när han sade: ”Kom tillbaka till mig på tredje dagen.”


text:
Han följde de unga männens råd och sade: ”Har min far gjort ert ok tungt, ska jag göra ert ok ännu tyngre. Har min far tuktat er med ris, ska jag tukta er med skorpiongissel.”


text:
<f>ⓟ</f> Kungen lyssnade alltså inte till folket. HERREN ledde det så, för att det skulle uppfyllas som HERREN hade talat till Jerobeam, Nebats son, genom Ahia från Shilo.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> När hela Israel förstod att kungen inte ville höra på dem, gav folket honom detta svar: <pb/><t>”Vad har vi för del i David?</t> <t>Vi har ingen arvslott i Ishais son.</t> <t>Gå hem till dina tält, Israel!</t> <t>Se nu efter ditt hus själv, David.”</t> <pb/>Därefter gick Israel hem igen.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> När kung Rehabeam sände ut Adoram, som hade uppsikten över tvångsarbetena, stenade hela Israel honom till döds. Själv måste kung Rehabeam skyndsamt stiga upp i sin vagn och fly till Jerusalem.


text:
<pb/>När hela Israel fick höra att Jerobeam hade kommit tillbaka, sände de bud och kallade honom till folkförsamlingen och gjorde honom till kung över hela Israel. Ingen höll sig till Davids hus mer än Juda stam.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> När Rehabeam kom till Jerusalem, kallade han samman hela Juda hus och Benjamins stam, 180 000 utvalda krigare, för att de skulle strida mot Israels hus och vinna tillbaka kungadömet åt Rehabeam, Salomos son.


text:
”Säg till Rehabeam, Salomos son, kung av Juda, och till hela Juda hus och Benjamin och resten av folket:


text:
Så säger HERREN: Ni ska inte dra upp för att strida mot era bröder, Israels barn. Vänd tillbaka hem, var och en till sitt, för det som har hänt har kommit från mig.” De lyssnade till HERRENS ord och vände om och gick sin väg, så som HERREN hade befallt.


text:
<pb/><f>ⓣ</f> Jerobeam befäste Shekem i Efraims bergsbygd och bosatte sig där. Därifrån drog han bort och befäste Penuel<f>[107]</f>.


text:
<pb/>För om folket drar upp till HERRENS hus i Jerusalem för att offra, kan folket i sitt hjärta vända tillbaka till sin herre Rehabeam, Juda kung. Då dödar de mig och vänder tillbaka till Rehabeam, Juda kung.”


text:
<pb/><f>ⓤ</f> Sedan kungen hade rådgjort om detta, lät han göra två kalvar<f>[108]</f> av guld och sade till folket: ”Nu får det vara nog med era färder upp till Jerusalem. Se, här är din Gud, Israel, han som har fört dig upp ur Egyptens land.”


text:
<f>ⓦ</f> Detta blev en orsak till synd. Folket gick ända till Dan för att träda fram för den ena av dem.


text:
<f>ⓧ</f> Han byggde också upp offerhöjdshus och gjorde alla slags män ur folket till präster, sådana som inte var leviter<f>[111]</f>.


text:
<pb/><f>ⓨ</f> Jerobeam anordnade en högtid på femtonde dagen i åttonde månaden<f>[112]</f>, lik högtiden i Juda, och gick då upp till altaret. Han gjorde det i Betel för att offra åt de kalvar som han hade låtit göra. Männen som han hade gjort till offerhöjdspräster lät han göra tjänst i Betel.


text:
Till det altare som han hade gjort i Betel steg han alltså upp på femtonde dagen i åttonde månaden, det var den månad som han själv hade valt. Han anordnade då en högtid för Israels barn och steg upp till altaret för att tända offereld.


text:
<pb/>På HERRENS befallning kom en gudsman från Juda till Betel, just när Jerobeam stod vid altaret för att tända offereld.


text:
<f>ⓩ</f> På HERRENS befallning ropade mannen mot altaret och sade: ”Altare! Altare! Så säger HERREN: Se, åt Davids hus ska det födas en son vid namn Josia<f>[113]</f>. På dig ska han slakta offerhöjdsprästerna som tänder offereld på dig, och då ska man bränna människoben<f>[114]</f> på dig.”


text:
På samma gång angav han ett tecken genom att säga: ”Detta är tecknet på att det är HERREN som har talat: Se, altaret ska spricka, och askan på det spillas ut.”


text:
<pb/>När kung Jerobeam hörde de ord som gudsmannen ropade mot altaret i Betel, räckte han ut sin hand från altaret och sade: ”Grip honom!” Men handen som han hade räckt ut mot honom blev förlamad, och han kunde inte dra den tillbaka till sig igen.


text:
Och altaret sprack, och askan på altaret spilldes ut. Det var det tecken som gudsmannen på HERRENS befallning hade angett.


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Då sade kungen till gudsmannen: ”Ropa till HERREN din Gud och be för mig, så att jag kan dra tillbaka min hand igen.” Gudsmannen ropade till HERREN. Kungen kunde då dra tillbaka sin hand igen, och den var likadan som förut.


text:
<f>ⓑ</f> Men gudsmannen svarade kungen: ”Om du så ger mig hälften av vad som finns i ditt hus, kommer jag inte med dig. Här på platsen vill jag varken äta<f>[115]</f> eller dricka,


text:
för så har HERREN befallt mig genom sitt ord och sagt: Du ska varken äta eller dricka och inte heller vända tillbaka samma väg du har gått hit.”


text:
<pb/>I Betel bodde en gammal profet. Hans söner<f>[116]</f> kom och berättade för honom allt som gudsmannen den dagen hade gjort i Betel och vad han hade talat till kungen. När de hade berättat det för sin far,


text:
frågade han dem: ”Vilken väg gick han?” Hans söner hade sett vilken väg gudsmannen hade gått, han som hade kommit från Juda.


text:
Då sade han till sina söner: ”Sadla åsnan åt mig.” <pb/>När de hade sadlat åsnan åt honom satt han upp på den


text:
och gav sig av efter gudsmannen och fann honom sittande under en terebint, och han frågade honom: ”Är du den gudsman som kommit från Juda?” ”Ja”, svarade han.


text:
Men han svarade: ”Jag kan inte vända tillbaka och följa med dig, och jag vill inte äta eller dricka med dig här på platsen,


text:
för HERREN har genom sitt ord sagt till mig: Du ska varken äta eller dricka där. Du ska inte heller gå tillbaka samma väg som du har gått dit.”


text:
Han sade till honom: ”Jag är också profet som du, och en ängel har talat till mig på HERRENS befallning och sagt: Ta med honom tillbaka med dig hem och ge honom bröd att äta och vatten att dricka.” Men han ljög för honom.


text:
Han ropade till gudsmannen som hade kommit från Juda: ”Så säger HERREN: Därför att du har varit upprorisk mot HERRENS ord och inte lytt den befallning som HERREN din Gud har gett dig,


text:
utan vänt tillbaka och ätit och druckit på den plats där han hade förbjudit dig att äta och dricka, därför ska din döda kropp inte komma i dina fäders grav.”


text:
<pb/>Sedan han hade ätit och druckit, sadlade den gamle mannen åsnan åt profeten som han hade fört tillbaka.


text:
<f>ⓒ</f> Profeten gav sig av, men på vägen kom ett lejon emot honom och dödade honom. Hans döda kropp låg utsträckt på vägen, medan åsnan stod bredvid den. Även lejonet stod bredvid den döda kroppen.


text:
När folk som gick förbi såg den döda kroppen ligga utsträckt på vägen och såg lejonet som stod bredvid den döda kroppen, gick de in i staden, där den gamle profeten bodde, och berättade det.


text:
<pb/>När profeten som hade fört honom tillbaka från hans väg hörde det, sade han: ”Det är gudsmannen, han som var upprorisk mot HERRENS ord. Därför har HERREN gett honom i lejonets våld, och det har rivit honom och dödat honom enligt det ord som HERREN talat till honom.”


text:
Så begav han sig av och fann den döda kroppen ligga utsträckt på vägen och åsnan och lejonet stå bredvid. Lejonet hade inte ätit av den döda kroppen och inte heller rivit åsnan.


text:
Då tog profeten upp gudsmannens döda kropp och lade den på åsnan och förde den tillbaka. Den gamle profeten gick in i staden för att hålla dödsklagan och begrava honom.


text:
<f>ⓓ</f> Han lade hans döda kropp i sin egen grav. De höll dödsklagan efter honom och ropade: ”Ack ve, min broder!”


text:
Då han hade begravt honom, sade han till sina söner: ”När jag dör, begrav mig då i den grav där gudsmannen ligger och lägg mina ben vid sidan av hans ben.


text:
<f>ⓔ</f> Sannerligen ska det ord gå i fullbordan som han på HERRENS befallning ropade mot altaret i Betel och mot alla offerhöjdshus i Samariens städer.”


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Inte heller därefter vände Jerobeam om från sin onda väg, utan gjorde åter alla slags män ur folket till offerhöjdspräster. Alla som ville helgade han till att bli offerhöjdspräster.


text:
På så sätt blev han orsak till synd för Jerobeams hus så att det blev utplånat och utrotat från jorden.


text:
<f>ⓖ</f> Då sade Jerobeam till sin hustru: ”Bryt upp och förklä dig så att ingen märker att du är Jerobeams hustru. Gå sedan till Shilo. Där bor profeten Ahia, han som sade till mig att jag skulle bli kung över detta folk.


text:
Ta med dig tio bröd och några små kakor och en kruka honung och gå till honom. Han ska då tala om för dig hur det ska gå med pojken.”


text:
<f>ⓗ</f> Jerobeams hustru gjorde så. Hon bröt upp och gick till Shilo och kom till Ahias hus. <pb/>Ahia kunde inte se, för hans ögon var matta av ålder.


text:
Men HERREN hade sagt till Ahia: ”Se, nu kommer Jerobeams hustru för att fråga dig om sin son, för han är sjuk. Så och så ska du säga till henne. När hon kommer, ska hon låtsas att hon är en annan.”


text:
<pb/>När Ahia hörde ljudet av hennes steg i dörren, sade han: ”Kom in, du Jerobeams hustru. Varför låtsas du vara en annan? Jag har fått i uppdrag att ge dig dåliga nyheter.


text:
Gå och säg till Jerobeam: Så säger HERREN, Israels Gud: Se, jag har upphöjt dig ur folket och satt dig till furste över mitt folk Israel.


text:
<f>ⓘ</f> Jag har ryckt riket från Davids hus och gett det åt dig. Men du har inte varit sådan som min tjänare David var. Han höll mina bud och följde mig av hela sitt hjärta, så att han endast gjorde det som var rätt i mina ögon.


text:
Du har gjort mer ont än alla som har varit före dig. Du har gjort andra gudar åt dig, ja, gjutna avgudabilder för att väcka min vrede, och du har kastat mig bakom din rygg.


text:
<f>ⓙ</f> Därför ska jag låta olycka drabba Jerobeams hus och utrota alla av mankön bland dem, både slavar och fria i Israel. Jag ska sopa bort Jerobeams hus, så som man sopar bort smuts, tills allt är borta.


text:
<f>ⓚ</f> Den av Jerobeams hus som dör i staden ska hundarna äta upp, och den som dör ute på marken ska himlens fåglar äta upp. För så har HERREN talat.


text:
Hela Israel ska hålla dödsklagan efter honom och begrava honom. Han är den ende av Jerobeams hus som ska läggas i en grav, därför att han är den ende i Jerobeams hus, som HERREN, Israels Gud, har funnit något gott hos.


text:
<f>ⓛ</f> Men HERREN ska åt sig resa upp en kung över Israel, en kung som ska utrota Jerobeams hus på den dagen. Och vad ser jag redan nu?


text:
<f>ⓜ</f> HERREN ska slå Israel, så att det blir likt vassen som vaggar hit och dit i vattnet. Han ska rycka upp Israel ur detta goda land som han har gett åt deras fäder och han ska skingra dem på andra sidan floden, därför att de har gjort sig asherapålar och därmed väckt HERRENS vrede.


text:
<f>ⓝ</f> Han ska överge Israel för de synder som Jerobeam har begått och genom vilka han kommit Israel att synda.”


text:
<pb/>Då reste sig Jerobeams hustru och gick sin väg och kom till Tirsa<f>[118]</f>. Just som hon steg över husets tröskel dog pojken.


text:
Man begravde honom, och hela Israel höll dödsklagan efter honom enligt det ord som HERREN hade talat genom sin tjänare, profeten Ahia.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Jerobeam, om hans krig och om hans regering, är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
Den tid Jerobeam regerade var tjugotvå år.<f>[119]</f> Sedan gick han till vila hos sina fäder. Hans son Nadab blev kung efter honom.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Rehabeam, Salomos son, var kung i Juda. Fyrtioett år gammal var Rehabeam när han blev kung, och han regerade sjutton år<f>[120]</f> i Jerusalem, den stad som HERREN hade utvalt ur alla Israels stammar för att där fästa sitt namn. Hans mor hette Naama<f>[121]</f> och var ammonitiska.


text:
<pb/>Juda gjorde det som var ont i HERRENS ögon. Med de synder de begick väckte de hans vrede långt mer än deras fäder hade gjort,


text:
<f>ⓟ</f> för de byggde sig också offerhöjder och reste stoder och asherapålar på alla höga kullar och under alla gröna träd.


text:
<f>ⓠ</f> Också manlig tempelprostitution förekom i landet. Man tog efter alla avskyvärda seder hos de folk som HERREN hade fördrivit för Israels barn.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> Men i kung Rehabeams femte regeringsår drog kung Shishak<f>[122]</f> av Egypten upp mot Jerusalem.


text:
<f>ⓢ</f> Han tog skatterna<f>[123]</f> i HERRENS hus och skatterna i kungapalatset. Alltsammans tog han. Han tog också de sköldar av guld som Salomo hade låtit göra.


text:
I deras ställe lät kung Rehabeam göra sköldar av koppar, och dem lämnade han i förvar åt befälet för livvakterna som höll vakt vid ingången till kungapalatset.


text:
Så ofta kungen gick till HERRENS hus, bar livvakterna dem. Sedan förde de dem tillbaka till livvaktssalen.


text:
<pb/><f>ⓣ</f> Vad som mer finns att säga om Rehabeam och om allt han gjorde, det är skrivet i Juda kungars krönika.


text:
Rehabeam gick till vila hos sina fäder och blev begravd hos sina fäder i Davids stad. Hans mor hette Naama och hon var ammonitiska. Hans son Abiam blev kung efter honom.


text:
<f>ⓦ</f> Abiam levde i alla de synder som hans far hade begått före honom, och han var inte hängiven HERREN sin Gud så som hans fader Davids hjärta hade varit.


text:
<f>ⓧ</f> Men för Davids skull lät HERREN hans Gud honom få en lampa i Jerusalem, genom att han insatte hans son efter honom och lät Jerusalem finnas kvar.


text:
<f>ⓨ</f> Det blev så därför att David hade gjort det som var rätt i HERRENS ögon och inte vänt sig bort från något som han befallde honom, så länge han levde, utom ifråga om hetiten Uria.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Abiam och allt som han gjorde, det är skrivet i Juda kungars krönika. Och Abiam och Jerobeam låg i krig med varandra.


text:
<f>ⓐ</f> Abiam gick till vila hos sina fäder, och man begravde honom i Davids stad. Hans son Asa blev kung efter honom.


text:
Han regerade fyrtioett<f>[126]</f> år i Jerusalem. Hans mor<f>[127]</f> hette Maaka, Abishaloms dotter.


text:
Han fördrev ur landet alla dem som ägnade sig åt manlig tempelprostitution. Han skaffade bort alla de eländiga avgudabilder som hans fäder hade låtit göra.


text:
<f>ⓑ</f> Till och med sin mor Maaka avsatte han från hennes drottningvärdighet, därför att hon hade satt upp en avgudabild åt Asheran. Asa högg ner avgudabilden och brände den i Kidrons dal.


text:
<f>ⓒ</f> Basha, Israels kung, drog upp mot Juda och började befästa Rama<f>[128]</f> för att hindra att någon kom vare sig till eller från Asa, Juda kung.


text:
<f>ⓓ</f> Då tog Asa allt silver och guld som fanns kvar i skattkamrarna i HERRENS hus, liksom skatterna i kungapalatset och lämnade det åt sina tjänare. Därefter sände kung Asa dem till Ben-Hadad<f>[129]</f>, son till Tabrimmon, son till Hezjon, Arams kung som bodde i Damaskus, och lät säga:


text:
”Låt oss ingå förbund du och jag, liksom det var mellan min far och din far. Här sänder jag dig gåvor av silver och guld. Bryt ditt förbund med Basha, Israels kung, så att han lämnar mig i fred.”


text:
<f>ⓔ</f> Ben-Hadad lyssnade till kung Asa och sände sina befälhavare mot Israels städer och slog Ijon, Dan, Abel-Bet-Maaka och hela Kinneret<f>[130]</f> och hela Naftalis land<f>[131]</f>.


text:
<pb/>Då kallade kung Asa samman hela Juda, ingen var undantagen. De förde bort stenar och trävirke som Basha hade använt till att befästa Rama. Med detta befäste kung Asa Geba i Benjamin och Mispa.<f>[132]</f>


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Vad som mer finns att säga om Asa, alla hans bedrifter och allt som han gjorde och städerna han byggde, det är skrivet i Juda kungars krönika. Men när han blev gammal fick han en sjukdom i sina fötter.


text:
<f>ⓖ</f> Asa gick till vila hos sina fäder och blev begravd hos sina fäder i sin fader Davids stad. Hans son Joshafat blev kung efter honom.


text:
<pb/>Nadab, Jerobeams son, blev kung över Israel i Juda kung Asas andra regeringsår, och han regerade över Israel i två år.<f>[133]</f>


text:
<f>ⓗ</f> Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon och vandrade på sin fars vägar och i den synd genom vilken han kom Israel att synda.


text:
<pb/>Men Basha, Ahias son, som var av Isaskars släkt, anstiftade en sammansvärjning mot honom, och Basha dödade honom vid Gibbeton<f>[134]</f> som tillhörde filisteerna medan Nadab med hela Israel belägrade Gibbeton.


text:
I Juda kung Asas tredje regeringsår var det som Basha lät döda Nadab, och han blev själv kung i Nadabs ställe.


text:
<f>ⓘ</f> När han hade blivit kung, dödade han alla som hörde till Jerobeams hus. Han lät ingen av Jerobeams hus bli kvar, utan utrotade dem enligt det ord som HERREN hade talat genom sin tjänare Ahia från Shilo.


text:
<f>ⓙ</f> Detta för de synder som Jerobeam hade begått och förlett Israel med, så att han därmed väckte HERRENS, Israels Guds, vrede.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Nadab och allt som han gjorde, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>I Juda kung Asas tredje regeringsår blev Basha, Ahias son, kung över hela Israel i Tirsa och regerade i tjugofyra år<f>[135]</f>.


text:
<f>ⓚ</f> Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon och vandrade på Jerobeams väg och i den synd som han hade förlett Israel med.


text:
<f>ⓛ</f> ”Jag har lyft dig upp ur stoftet och satt dig till furste över mitt folk Israel, men du har gått på Jerobeams väg och förlett mitt folk så att de har väckt min vrede genom sina synder.


text:
<f>ⓜ</f> Därför ska jag sopa bort Basha och hans hus. Ja, jag ska göra med ditt hus som jag gjorde med Jerobeams, Nebats sons, hus.


text:
Den av Bashas hus som dör i staden ska hundarna äta upp, och den av hans hus som dör ute på marken ska himlens fåglar äta upp.”


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Vad som mer finns att säga om Basha, om vad han gjorde och om hans mäktiga gärningar, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>Men genom profeten Jehu, Hananis son, hade HERRENS ord kommit till Basha och hans hus. På grund av allt ont som han hade gjort i HERRENS ögon, när han väckte hans vrede genom sina händers verk, skulle det gå honom som det gick Jerobeams hus, eftersom han också hade utplånat det.


text:
<pb/>I Juda kung Asas tjugosjätte regeringsår blev Ela, Bashas son, kung över Israel i Tirsa och regerade i två år.<f>[137]</f>


text:
<pb/>Men hans tjänare Simri, som var befälhavare för den ena hälften av vagnarna, anstiftade en sammansvärjning mot honom. En gång då Ela i Tirsa hade druckit sig berusad hemma hos Arsa, överhovmästaren i Tirsa,


text:
kom Simri dit och slog honom till döds i Juda kung Asas tjugosjunde regeringsår. Sedan blev han själv kung efter Ela.


text:
<pb/>När han hade blivit kung och satt på sin tron, dödade han hela Bashas hus utan att låta någon av mankön bli kvar, varken släkting eller vän.


text:
Så utrotade Simri hela Bashas hus enligt det ord som HERREN hade talat mot Basha genom profeten Jehu.


text:
Det blev så på grund av alla de synder som Basha och hans son Ela hade begått och förlett Israel med, så att de väckte HERRENS, Israels Guds, vrede med sina tomma avgudar.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Ela och allt som han gjorde, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>I Juda kung Asas tjugosjunde regeringsår blev Simri kung och regerade sju dagar<f>[138]</f> i Tirsa. Folket höll då på att belägra Gibbeton, som tillhörde filisteerna.


text:
Medan folket höll på med belägringen, fick de höra: ”Simri har anstiftat en sammansvärjning. Han har också dödat kungen.” Då gjorde hela Israel samma dag den israelitiske befälhavaren Omri till kung i lägret.


text:
När Simri såg att staden hade intagits, gick han in i kungapalatsets borg och brände upp kungapalatset och sig själv i eld och omkom.


text:
<f>ⓞ</f> Det blev så på grund av de synder som han hade begått, när han gjorde det som var ont inför HERREN och vandrade på Jerobeams väg, i den synd som han hade begått och förlett Israel med.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Simri och om den sammansvärjning han anstiftade, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>Nu delade sig Israels folk i två hälfter. Den ena hälften av folket följde Tibni, Ginats son, och ville göra honom till kung, medan den andra hälften följde Omri.


text:
<pb/>Men den del av folket som följde Omri fick övertaget över den del som följde Tibni, Ginats son. När Tibni var död blev Omri kung.


text:
I Juda kung Asas trettioförsta regeringsår blev Omri kung över Israel och regerade i tolv år.<f>[139]</f> I Tirsa regerade han i sex år.


text:
Han köpte berget Samaria<f>[140]</f> av Shemer för två talenter<f>[141]</f> silver och bebyggde berget. Staden som han byggde där kallade han Samaria efter Shemer, den man som tidigare hade ägt berget.


text:
<pb/><f>ⓟ</f> Men Omri gjorde det som var ont inför HERREN. Han gjorde mer ont än någon av dem som hade varit före honom.


text:
<f>ⓠ</f> Han gick helt på Jerobeams, Nebats sons, väg och levde i de synder som han hade förlett Israel med, så att de väckte HERRENS, Israels Guds, vrede med sina tomma avgudar.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Omri, om vad han gjorde och om hans mäktiga gärningar, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>Ahab, Omris son, blev kung över Israel i Juda kung Asas trettioåttonde regeringsår. Sedan regerade han i tjugotvå år<f>[142]</f> över Israel i Samaria.


text:
Men Ahab, Omris son, gjorde det som var ont inför HERREN, mer än någon av dem som hade varit före honom.


text:
<f>ⓡ</f> Och som om det inte var nog för honom att leva i Jerobeams, Nebats sons, synder, tog han också till hustru Isebel<f>[143]</f>, som var dotter till Etbaal<f>[144]</f>, sidoniernas kung, och gick bort och tjänade Baal och tillbad honom.


text:
Dessutom lät Ahab göra en asherapåle.<f>[145]</f> Han gjorde mer för att väcka HERRENS, Israels Guds, vrede än någon av de israelitiska kungar som hade varit före honom.


text:
<pb/>Under hans tid byggde Hiel från Betel åter upp Jeriko. När han lade grunden till staden kostade det honom hans äldste son Abiram, och när han satte upp dess portar kostade det honom hans yngste son Segub<f>[146]</f>. Detta hände enligt det ord som HERREN hade talat genom Josua<f>[147]</f>, Nuns son.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Tishbiten Elia<f>[148]</f>, som kom från<f>[149]</f> Gilead, sade till Ahab: ”Så sant HERREN Israels Gud lever, honom som jag tjänar: Under de här åren ska varken dagg eller regn falla, om inte jag säger det.”


text:
Då gick han bort och gjorde som HERREN hade befallt. Han gick till bäcken Kerit öster om Jordan och stannade där.


text:
Korparna kom till honom med bröd<f>[151]</f> och kött på morgonen och med bröd och kött på kvällen, och han drack ur bäcken.


text:
<f>ⓣ</f> ”Bryt upp och gå till Sarefat<f>[152]</f>, som hör till Sidon, och stanna där. Se, jag har befallt en änka där att ge dig mat.”


text:
Han bröt upp och gick till Sarefat. <pb/>När han kom till stadsporten, fick han där se en änka<f>[153]</f> som samlade ved. Då ropade han till henne: ”Hämta lite vatten åt mig i kärlet, så att jag får dricka.”


text:
<f>ⓤ</f> Men hon svarade: ”Så sant HERREN din Gud lever, jag har inte en kaka bröd, utan bara en näve mjöl i krukan och lite olja i kannan. Jag håller just på att samla ihop ett par vedpinnar och ska nu gå hem och laga till det åt mig och min son. Vi ska äta det och sedan dö.”


text:
<pb/>Då sade Elia till henne: ”Var inte rädd. Gå och gör som du har sagt. Men laga först till en liten kaka åt mig och bär ut den till mig. Laga sedan till åt dig och din son.


text:
För så säger HERREN, Israels Gud: Mjölet i krukan ska inte ta slut, och olja<f>[154]</f> ska inte fattas i kannan fram till den dag då HERREN låter det regna på jorden.”


text:
<f>ⓥ</f> Då gick hon och gjorde som Elia hade sagt. Hon hade sedan att äta en lång tid, hon själv, sonen och hennes husfolk.


text:
Mjölet i krukan tog inte slut och olja fattades inte i kannan enligt det ord som HERREN hade talat genom Elia.


text:
<pb/>En tid därefter blev kvinnans son sjuk. Han blev så svårt sjuk att han till slut inte längre andades.


text:
<f>ⓦ</f> Då sade hon till Elia: ”Vad har du med mig att göra du gudsman? Kom du för att påminna mig om min synd och döda min son?”


text:
Men han sade till henne: ”Ge mig din son.” Han tog honom ur hennes famn och bar honom upp i rummet ovanpå där han bodde och lade honom på sin säng.


text:
Och han ropade till HERREN och sade: ”HERRE min Gud, skulle du göra så illa mot denna änka som jag bor hos, att hennes son dör?”


text:
<f>ⓧ</f> Därefter sträckte han sig ut över pojken tre gånger och ropade till HERREN och sade: ”HERRE min Gud, låt den här pojkens själ komma tillbaka in i honom.”


text:
<f>ⓨ</f> Elia tog pojken och bar honom från rummet ovanpå ner i huset och gav honom åt hans mor och sade: ”Se, din son lever.”


text:
Då sade kvinnan till Elia: ”Nu vet jag att du är en gudsman och att HERRENS ord i din mun är sanning.”


text:
<pb/><f>ⓩ</f> En lång tid därefter, på tredje året, kom HERRENS ord till Elia. Han sade: ”Gå och träd fram inför Ahab, så ska jag låta det regna på jorden.”


text:
Och Ahab kallade till sig Obadja<f>[155]</f>, som var hans överförvaltare. Obadja var en mycket gudfruktig man.


text:
När Isebel var i färd med att utrota HERRENS profeter, hade Obadja tagit hundra profeter och gömt dem i en grotta, femtio man åt gången, och gett dem mat och dryck.


text:
Ahab sade till Obadja: ”Far igenom landet, till alla vattenkällor och alla bäckar. Kanske finner vi gräs, så att vi kan behålla hästar och mulåsnor vid liv och slipper slakta någon boskap.”


text:
De fördelade mellan sig landet som de skulle fara igenom. Ahab gav sig ensam av åt ett håll och Obadja åt ett annat håll.


text:
<pb/>När Obadja for vägen fram, då kom plötsligt Elia emot honom. Han kände igen honom och föll ner på sitt ansikte och sade: ”Är du här, min herre Elia?”


text:
Då sade han: ”Hur har jag förbrutit mig, eftersom du vill ge din tjänare i Ahabs hand och låta honom döda mig?


text:
Så sant HERREN din Gud lever, det finns inget folk eller rike dit min herre inte har sänt någon för att söka efter dig. Om man har svarat: Han är inte här, så har han tagit en ed av det riket eller folket att man inte har funnit dig.


text:
<f>ⓐ</f> Om HERRENS Ande skulle rycka bort dig när jag går ifrån dig, jag vet inte vart, och jag kommer till Ahab och berättar om dig, då skulle han döda mig när han inte finner dig. Och ändå har jag, din tjänare, vördat HERREN ända från min ungdom.


text:
Har man inte berättat för min herre vad jag gjorde när Isebel dödade HERRENS profeter, hur jag gömde hundra av HERRENS profeter i två grottor, femtio man i varje och gav dem mat och dryck?


text:
Men Elia svarade: ”Så sant HERREN Sebaot lever, honom som jag tjänar, redan i dag ska jag träda fram inför Ahab.”


text:
<pb/>Obadja gick och mötte Ahab och berättade detta för honom. Då gav sig Ahab i väg för att möta Elia.


text:
<f>ⓑ</f> Elia svarade: ”Det är inte jag som drar olycka över Israel, utan du och din fars hus, för ni överger HERRENS bud och följer baalerna.


text:
Men skicka nu efter och samla hela Israel till mig på berget Karmel<f>[156]</f>, tillsammans med Baals fyrahundrafemtio profeter och Asheras fyrahundra profeter som äter vid Isebels bord.”


text:
<f>ⓒ</f> Elia trädde fram för allt folket och sade: ”Hur länge ska ni halta på båda sidor? Om det är HERREN som är Gud, så följ honom. Men om det är Baal, så följ honom.” Men folket svarade honom inte med ett ord.


text:
<pb/><f>ⓓ</f> Då sade Elia till folket: ”Jag är ensam kvar som HERRENS profet, och Baals profeter är fyrahundrafemtio man.


text:
Ge oss två tjurar, och låt dem välja ut åt sig den ena tjuren och stycka den och lägga den på veden utan att tända eld. Sedan ska jag göra i ordning den andra tjuren och lägga den på veden utan att tända eld.


text:
Därefter kan ni åkalla er guds namn, men jag ska åkalla HERRENS namn. Den gud som svarar med eld<f>[157]</f>, han är Gud.” Allt folket svarade: ”Ditt förslag är bra.”


text:
<pb/>Elia sade till Baals profeter: ”Välj ut åt er den ena tjuren och gör i ordning den. Ni får välja först, eftersom ni är fler. Åkalla därefter er guds namn, men tänd inte elden!”


text:
<f>ⓔ</f> De tog den tjur som han gav dem och gjorde i ordning den. De åkallade Baals namn från morgonen ända till middagen och ropade: ”Baal, svara oss!” Men inte ett ljud hördes, och ingen svarade. Och hela tiden dansade de omkring altaret som man hade byggt.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> När det blev middag, retades Elia med dem och sade: ”Ropa högre. Visst är han en gud, men han kanske sitter försjunken i tankar, eller så är han upptagen eller på resa, kanske sover han, men då ska han väl vakna<f>[158]</f>.”


text:
<f>ⓖ</f> Då ropade de ännu högre och ristade sig<f>[159]</f>, som de brukade, med svärd och spjut så att blodet rann på dem.


text:
<f>ⓗ</f> När det blev eftermiddag profeterade de extatiskt ända tills det var tid för matoffret. Men inte ett ljud hördes, ingen svarade och ingen tycktes heller bry sig om dem.


text:
<pb/>Elia sade då till allt folket: ”Kom fram hit till mig!” Och allt folket gick fram till honom. Då byggde han åter upp HERRENS altare som hade blivit nerrivet.


text:
<f>ⓘ</f> Elia tog tolv stenar, lika många som Jakobs söners stammar, eftersom Jakob hade fått ordet från HERREN: ”Israel ska vara ditt namn<f>[160]</f>.”


text:
Av stenarna byggde Elia ett altare i HERRENS namn och grävde ett dike runt altaret, stort nog för ett utsäde av två seamått<f>[161]</f>.


text:
Sedan sade han: ”Fyll fyra krukor med vatten och häll ut vattnet över brännoffret och veden.” Därefter sade han: ”Gör det en gång till.” De gjorde så för andra gången. Och sedan sade han: ”Gör det en tredje gång.” De gjorde så för tredje gången.


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Då tiden var inne att frambära matoffret, trädde profeten Elia fram och sade: ”HERRE, Abrahams, Isaks och Israels Gud, låt det bli känt i dag att det är du som är Gud i Israel, att jag är din tjänare och att det är på din befallning jag har gjort allt detta.


text:
Svara mig, HERRE, svara mig, så att detta folk förstår att det är du HERRE som är Gud, och omvänd du deras hjärtan.”


text:
<pb/><f>ⓚ</f> Då föll HERRENS eld ner och förtärde brännoffret, veden, stenarna och jorden och torkade upp vattnet som fanns i diket.


text:
<f>ⓛ</f> När allt folket såg det, föll de ner på sina ansikten och sade: ”Det är HERREN som är Gud! Det är HERREN som är Gud!”


text:
<f>ⓜ</f> Men Elia sade till dem: ”Grip Baals profeter. Låt inte en enda av dem komma undan.” De grep dem och Elia förde dem ner till bäcken Kishon<f>[162]</f> och dräpte dem där.


text:
Då reste sig Ahab upp för att äta och dricka. Men Elia steg upp på Karmels topp och böjde sig ner mot marken med ansiktet mellan knäna.


text:
Han sade till sin tjänare: ”Gå upp och se ut mot havet!” Han gick då upp och såg ut över havet, men sade: ”Jag ser ingenting.” Sju gånger sade han till honom att gå tillbaka.


text:
När han kom dit sjunde gången, sade han: ”Se, ett litet moln som en manshand<f>[163]</f> stiger upp ur havet.” <pb/>Då sade han: ”Gå och säg till Ahab: Spänn för och far ner, så att inte regnet håller dig kvar.”


text:
<f>ⓝ</f> I ett nu blev himlen mörk av moln och storm, och ett kraftigt regn föll. Och Ahab steg upp i sin vagn och for till Jisreel<f>[164]</f>.


text:
Men HERRENS hand hade kommit över Elia, så att han band upp sina kläder och sprang framför Ahab ända till Jisreel.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Ahab berättade för Isebel allt som Elia hade gjort och att han hade dödat alla profeterna med svärd.


text:
Då sände Isebel bud till Elia och lät säga: ”Må gudarna straffa mig både nu och i framtiden, om jag inte i morgon vid denna tid låter det gå med dig som det gick med profeterna.”


text:
<pb/>När han fick höra det bröt han upp och flydde för sitt liv. Han kom till Beer-Sheba<f>[165]</f> i Juda och lämnade där sin tjänare.


text:
<f>ⓟ</f> Själv gick han en dagsresa ut i öknen. Där satte han sig under en ginstbuske<f>[166]</f> och önskade sig döden och sade: ”Nu är det nog, HERRE. Ta mitt liv, för jag är inte bättre än mina fäder.”


text:
Elia lade sig ner under ginstbusken och somnade. <pb/>Men en ängel rörde vid honom och sade till honom: ”Stig upp och ät!”


text:
När han såg upp, fanns där vid huvudänden ett bröd bakat på glödande stenar och en kruka med vatten. Han åt och drack och lade sig ner igen.


text:
Men HERRENS ängel rörde vid honom igen, för andra gången, och sade: ”Stig upp och ät, för annars blir vägen för lång för dig.”


text:
<f>ⓠ</f> Då steg han upp och åt och drack. Sedan gick han styrkt av maten i fyrtio dagar och fyrtio nätter ända till Guds berg Horeb<f>[167]</f>.


text:
Där gick han in i en grotta, och i den stannade han över natten. <pb/>Då kom HERRENS ord till honom. Han sade till honom: ”Vad gör du här, Elia?”


text:
<f>ⓡ</f> Han svarade: ”Jag har verkligen ivrat för HERREN Gud Sebaot. Israels barn har övergett ditt förbund, rivit ner dina altaren och dödat dina profeter med svärd. Jag ensam är kvar, och de försöker ta mitt liv.”


text:
<f>ⓢ</f> HERREN sade: ”Gå ut och ställ dig på berget inför HERREN.” Då gick HERREN fram där, och en stor stark storm som ryckte loss berg och bröt sönder klippor gick före HERREN. Men HERREN var inte i stormen. Efter stormen kom en jordbävning. Men HERREN var inte i jordbävningen.


text:
Efter jordbävningen kom en eld. Men HERREN var inte i elden. Efter elden hördes ljudet av en svag susning.


text:
<pb/><f>ⓣ</f> När Elia hörde det, gömde han sitt ansikte med manteln och gick ut och ställde sig vid ingången till grottan. Då kom en röst till honom som sade: ”Vad gör du här, Elia?”


text:
Han svarade: ”Jag har verkligen ivrat för HERREN Gud Sebaot. Israels barn har övergett ditt förbund, rivit ner dina altaren och dödat dina profeter med svärd. Jag ensam är kvar, och de försöker ta mitt liv.”


text:
<pb/><f>ⓤ</f> HERREN sade till honom: ”Gå tillbaka igen och ta vägen till Damaskus öken och gå in och smörj Hasael till kung över Aram.


text:
<f>ⓥ</f> Jehu, Nimshis son, ska du smörja till kung över Israel. Elisha,<f>[168]</f> Shafats son, från Abel-Mehola<f>[169]</f> ska du smörja till profet i ditt ställe.


text:
<f>ⓦ</f> Och det ska bli så att den som kommer undan Hasaels svärd ska Jehu döda, och den som kommer undan Jehus svärd ska Elisha döda.


text:
<f>ⓧ</f> Men jag har lämnat kvar i Israel sjutusen män som inte har böjt knä för Baal<f>[170]</f> och inte gett honom hyllningskyss<f>[171]</f>.”


text:
<pb/><f>ⓨ</f> När Elia sedan gick därifrån, fann han Elisha, Shafats son, som höll på att plöja. Tolv par oxar<f>[172]</f> gick framför honom, och själv körde han det tolfte paret. Elia gick fram till honom och kastade sin mantel<f>[173]</f> över honom.


text:
<pb/><f>ⓩ</f> Då släppte han oxarna och skyndade efter Elia och sade: ”Låt mig först få kyssa<f>[174]</f> min far och min mor, så ska jag sedan följa dig.” Han sade till honom: ”Gå du tillbaka. Du vet ju vad jag har gjort med dig.”


text:
Då lämnade Elisha honom och gick tillbaka och tog sina båda oxar och slaktade dem, och med oxarnas ok kokade han deras kött. Detta gav han till folket, och de åt. Därefter bröt han upp och följde Elia och blev hans tjänare.


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Ben-Hadad<f>[175]</f>, som var kung i Aram, samlade hela sin här. Han hade med sig trettiotvå kungar, hästar och vagnar. Han drog upp och belägrade Samaria och angrep det.


text:
och lät säga honom: ”Så säger Ben-Hadad: Ditt silver och ditt guld tillhör mig, och det bästa du har av kvinnor och barn<f>[176]</f> tillhör mig också.”


text:
Israels kung svarade: ”Som du har sagt, min herre och kung: Jag själv och allt jag har tillhör dig.”


text:
<pb/>Men sändebuden kom tillbaka och sade: ”Så säger Ben-Hadad: Jag har ju sänt bud till dig och låtit säga: Ditt silver och ditt guld, dina kvinnor och dina barn ska du ge mig.


text:
Vid den här tiden i morgon ska jag sända mina tjänare till dig, för att genomsöka ditt hus och dina tjänares hus. Allt som dina ögon ser på med lust ska de ta med sig och föra bort.”


text:
<pb/><f>ⓑ</f> Då kallade Israels kung till sig alla de äldste i landet och sade: ”Lägg märke till och se hur han vill oss ont! När han sände bud till mig och begärde mina kvinnor och mina barn, mitt silver och mitt guld, vägrade jag ju inte att ge honom det.”


text:
Därefter svarade han Ben-Hadads sändebud: ”Säg till min herre kungen: Allt som du förra gången sände bud till din tjänare om, det kommer jag att göra. Men det här kan jag inte acceptera.” Sändebuden vände tillbaka med det svaret.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> Då sände Ben-Hadad bud till honom och lät säga: ”Gudarna får straffa mig både nu och i framtiden om Samarias grus ska räcka till att fylla händerna på allt det folk som följer mig.”


text:
Men Israels kung svarade: ”Säg honom: Den som sätter på sig svärdet ska inte skryta likt den som tar av sig det.”


text:
Så snart Ben-Hadad hörde det svaret där han satt och drack med kungarna i lägertälten, sade han till sina tjänare: ”Gör er redo.” Och de gjorde sig redo att anfalla staden.


text:
<pb/>Då kom en profet fram till Ahab, Israels kung, och sade: ”Så säger HERREN: Ser du hela denna stora massa? Jag ska i dag ge den i din hand, så att du ska inse att det är jag som är HERREN.”


text:
Då frågade Ahab: ”Genom vem?” Han svarade: ”Så säger HERREN: Genom provinshövdingarnas tjänare.” Han frågade sedan: ”Vem ska börja striden?” Han svarade: ”Du själv.”


text:
Då mönstrade han provinshövdingarnas tjänare, och de var 232. Därefter mönstrade han allt folket, alla Israels män, 7 000 man.


text:
<pb/>Vid middagstiden gick de till anfall, just när Ben-Hadad höll på att berusa sig i lägertälten tillsammans med de trettiotvå kungar som hade kommit för att hjälpa honom.


text:
Provinshövdingarnas tjänare drog ut först. De spejare som Ben-Hadad sände ut underrättade honom om att folk kom ut från Samaria.


text:
Då sade han: ”Om de dragit ut i fredlig avsikt, så grip dem levande. Och om de har dragit ut till strid, så grip dem också då levande.”


text:
högg de var och en ner sin man, och arameerna flydde och Israel förföljde dem. Kung Ben-Hadad av Aram kom undan på en häst, tillsammans med några ryttare.


text:
Israels kung drog ut och slog både ryttarhären och vagnshären och vållade arameerna ett stort nederlag.


text:
<pb/>Men profeten kom fram till Israels kung och sade till honom: ”Stärk nu din ställning och se över vad du bör göra, för nästa år kommer Arams kung åter att dra upp mot dig.”


text:
<pb/>Den arameiske kungens tjänare sade till honom: ”Deras gud är en bergsgud. Därför har de besegrat oss. Låt oss nu strida mot dem på slätten, så ska vi utan tvivel besegra dem.


text:
Skaffa dig sedan själv en här, lik den du har förlorat, häst för häst och vagn för vagn. Låt oss sedan strida mot dem på slätten, så ska vi säkert besegra dem.” Han lyssnade till dem och gjorde så.


text:
<pb/>Nästa år mönstrade Ben-Hadad arameerna och drog upp till Afek<f>[177]</f> för att strida mot Israel.


text:
Israels barn hade också blivit mönstrade och försetts med livsmedel och tågade därefter mot dem. Israels barn slog läger mitt emot dem, som två små gethjordar, medan arameerna uppfyllde landet.


text:
<pb/>Då kom gudsmannen och sade till Israels kung: ”Så säger HERREN: Eftersom arameerna har sagt att HERREN är en bergens Gud och inte en dalarnas Gud, ska jag ge hela denna stora hop i din hand, för att ni ska inse att jag är HERREN.”


text:
I sju dagar låg de i läger mitt emot varandra. Den sjunde dagen bröt striden ut, och Israels barn slog då på en enda dag 100 000 man fotfolk bland arameerna.


text:
<f>ⓓ</f> De återstående flydde in i staden Afek, men stadsmuren föll ner över de 27 000 man som var kvar. Ben-Hadad flydde och kom in i staden och sprang från rum till rum.


text:
<pb/>Då sade hans tjänare till honom: ”Vi har hört att Israels kungar är barmhärtiga kungar. Låt oss därför sätta säcktyg om våra höfter och rep om våra huvuden och överlämna oss åt Israels kung. Kanske låter han dig då få leva.”


text:
De band säcktyg omkring sina höfter och rep omkring sina huvuden och kom till Israels kung och sade: ”Din tjänare Ben-Hadad ber: Låt mig få leva!” Han svarade: ”Lever han fortfarande? Han är min broder.”


text:
<pb/>Männen tog det som ett gott tecken och skyndade sig att svara: ”Ben-Hadad är din broder!” Han sade: ”Gå och hämta hit honom.” Då kom Ben-Hadad ut till honom, och han lät honom stiga upp i sin vagn<f>[178]</f>.


text:
Ben-Hadad sade till honom: ”De städer som min far tog från din far ska jag lämna tillbaka.<f>[179]</f> Och du ska få inrätta handelskvarter<f>[180]</f> i Damaskus för din räkning, så som min far fick göra i Samaria.” Ahab svarade: ”Låt oss ingå ett förbund så ska jag ge dig fri.” Och han slöt ett förbund med honom och gav honom fri.


text:
<pb/>En av profetlärjungarna sade på HERRENS befallning till en annan: ”Slå till mig.” Men mannen vägrade att slå honom.


text:
<f>ⓔ</f> Då sade han till honom: ”Eftersom du inte har lyssnat till HERRENS röst, ska ett lejon slå ner dig när du går ifrån mig.” Och när han gick sin väg ifrån honom, kom ett lejon emot honom och dödade honom.


text:
<pb/>Sedan träffade han en annan man och sade: ”Slå till mig.” Och mannen slog honom så att det uppstod sår.


text:
Därefter gick profeten och ställde sig i kungens väg. Han hade gjort sig oigenkännlig genom att sätta en bindel över ögonen.


text:
När kungen kom förbi, ropade han till kungen: ”Din tjänare gav sig ut mitt i striden, då en man plötsligt kom och förde en annan man till mig och sade: Vakta den här mannen. Om han kommer bort ska det gå för dig som det skulle ha gått för honom, eller också måste du betala en talent<f>[181]</f> silver.


text:
<f>ⓕ</f> Medan din tjänare hade att göra än här och än där, kom mannen undan.” Israels kung sade till honom: ”Din dom är given. Du har själv fällt den.”


text:
<pb/>Då tog han snabbt bort bindeln från sina ögon, och Israels kung kände igen honom och såg att han var en av profeterna.


text:
<f>ⓖ</f> Han sade till kungen: ”Så säger HERREN: Därför att du släppte mannen som jag hade vigt åt förintelse ur din hand, ska det gå för dig som det skulle ha gått för honom, och ditt folk som det har gått hans folk.”


text:
<pb/>Därefter hände följande: Jisreeliten Nabot hade en vingård i Jisreel vid sidan om det palats<f>[182]</f> som tillhörde kung Ahab i Samaria.


text:
Ahab talade med Nabot och sade: ”Ge mig din vingård. Jag vill göra den till en köksträdgård åt mig, eftersom den ligger så nära mitt hus. Jag ska ge dig en bättre vingård i stället. Eller om du hellre vill så ger jag dig pengar för den.”


text:
<f>ⓘ</f> Men Nabot svarade Ahab: ”Aldrig inför HERREN att jag skulle ge dig mitt arv<f>[183]</f> från mina fäder!”


text:
Då gick Ahab hem till sitt, missmodig och arg på grund av svaret som jisreeliten Nabot hade gett honom när han sade: ”Jag vill inte ge dig vad jag har fått i arv från mina fäder.” Ahab lade sig på sin säng och vände bort ansiktet och åt ingenting.


text:
<pb/>Då kom hans hustru Isebel in till honom och frågade: ”Varför är du så missmodig? Varför äter du inget?”


text:
Han svarade: ”Jag talade med jisreeliten Nabot och sade till honom: Låt mig få din vingård för pengar, eller om du vill ska jag ge dig en annan vingård i stället. Men han svarade: Jag vill inte ge dig min vingård.”


text:
Då sade hans hustru Isebel till honom: ”Är det du som regerar över Israel? Stig upp och ät och var glad. Jag ska skaffa dig jisreeliten Nabots vingård.”


text:
<pb/>Därefter skrev hon brev i Ahabs namn och satte sigill under med hans signetring och sände breven till de äldsta och de förnämsta i Nabots stad som bodde där tillsammans med honom.


text:
Låt sedan två onda män sätta sig mitt emot honom och låt dem vittna mot honom och säga: Du har förbannat Gud och kungen. För sedan ut honom och stena honom till döds.”


text:
<pb/>De äldste och de förnämsta männen som bodde i hans stad gjorde som Isebel hade befallt dem, precis som det var skrivet i de brev hon hade sänt till dem.


text:
<f>ⓙ</f> De båda onda männen kom och satte sig mitt emot honom, och vittnade mot Nabot inför folket och sade: ”Nabot har förbannat Gud och kungen<f>[184]</f>.” Då förde man honom ut ur staden och stenade honom till döds.


text:
<pb/>Så snart Isebel hörde att Nabot var stenad till döds, sade hon till Ahab: ”Stig upp och ta över jisreeliten Nabots vingård, som han vägrade att låta dig få för pengar. Nabot lever inte längre, han är död.”


text:
Så snart Ahab hörde att Nabot var död, reste han sig och begav sig ner till jisreeliten Nabots vingård för att ta den i besittning.


text:
”Bryt upp och gå ner och möt Ahab, Israels kung, som bor i Samaria. Du träffar honom i Nabots vingård. Han har gått ner dit för att ta den i besittning.


text:
<f>ⓚ</f> Och du ska säga till honom: Så säger HERREN: Har du redan hunnit både mörda och ta arvet i besittning? Därefter ska du säga till honom: Så säger HERREN: På samma ställe som hundarna har slickat Nabots blod, ska hundarna slicka också ditt blod.”


text:
<pb/>Ahab sade till Elia: ”Så du har funnit mig, du min fiende?” Han svarade: ”Ja, jag har funnit dig. Eftersom du har sålt dig till att göra det som är ont i HERRENS ögon,


text:
<f>ⓛ</f> ska jag också låta det som är ont drabba dig och sopa bort dig. Och av Ahabs hus ska jag utrota alla av mankön, både slavar och fria i Israel.


text:
<f>ⓜ</f> Jag ska göra med ditt hus som jag gjorde med Jerobeams, Nebats sons, hus och som jag gjorde med Bashas, Ahias sons, hus, därför att du har väckt min vrede och fått Israel att synda.


text:
<f>ⓝ</f> Också om Isebel har HERREN talat och sagt: Hundarna ska äta upp Isebel vid Jisreels murar.<f>[185]</f>


text:
<f>ⓞ</f> Den av Ahabs hus som dör i staden ska hundarna äta upp, och den som dör ute på marken ska himlens fåglar äta upp.”


text:
<pb/>Det har aldrig funnits någon som Ahab, han som sålde sig till att göra det som var ont i HERRENS ögon, när hans hustru Isebel eggade honom till det.


text:
Mycket avskyvärt gjorde han, när han följde de eländiga avgudarna, alldeles som amoreerna hade gjort, de som HERREN fördrev för Israels barn.


text:
<f>ⓟ</f> När Ahab hörde det Elia sade, rev han sönder sina kläder och svepte säcktyg om sig och fastade. Han låg klädd i säcktyg och gick tyst omkring.


text:
<f>ⓠ</f> ”Har du sett, hur Ahab ödmjukar sig inför mig? Därför att han ödmjukar sig inför mig, ska jag inte låta olyckan komma i hans tid. Först i hans sons tid ska jag låta olyckan drabba hans hus.”


text:
<pb/>Och Israels kung sade till sina tjänare: ”Ni vet ju att Ramot i Gilead<f>[187]</f> tillhör oss. Ändå sitter vi här lugnt och tar det inte från kungen av Aram.”


text:
<f>ⓢ</f> Han frågade Joshafat: ”Vill du dra ut med mig för att belägra Ramot i Gilead?” Joshafat svarade Israels kung: ”Jag som du, mitt folk som ditt folk, mina hästar som dina hästar!”


text:
Då samlade Israels kung profeterna, omkring fyrahundra män, och frågade dem: ”Ska jag dra ut mot Ramot i Gilead för att belägra det, eller ska jag låta bli?” De svarade: ”Dra dit upp. HERREN ska ge det i kungens hand.”


text:
<pb/>Men Joshafat sade: ”Finns det inte någon HERRENS profet här längre, så att vi kan fråga genom honom?”


text:
Israels kung svarade Joshafat: ”Här finns fortfarande en man, Mika, Jimlas son. Genom honom kan vi fråga HERREN. Men jag hatar honom, för han profeterar aldrig lycka åt mig utan bara olycka.” Joshafat sade: ”Kungen ska inte säga så.”


text:
<pb/>Israels kung och Joshafat, Juda kung, satt nu var och en på sin tron på en tröskplats vid ingången till Samarias port klädda i sina skrudar, medan alla profeterna profeterade inför dem.


text:
Sidkia, Kenaanas son, gjorde sig horn av järn och sade: ”Så säger HERREN: Med dessa ska du stånga arameerna så att de förgörs!”


text:
Alla profeterna profeterade på samma sätt och sade: ”Dra upp mot Ramot i Gilead, så ska du ha framgång. HERREN ska ge det i kungens hand.”


text:
<pb/>Budbäraren som hade gått för att hämta Mika sade till honom: ”Hör på! Profeterna lovar med en mun lycka åt kungen. Låt det du säger stämma överens med vad de har sagt och lova också du lycka.”


text:
<pb/>När han kom till kungen, frågade kungen honom: ”Mika, ska vi dra ut mot Ramot i Gilead för att belägra det, eller ska vi låta bli?” Han svarade honom: ”Dra dit upp, så ska du ha framgång. HERREN ska ge det i kungens hand.”


text:
Men kungen sade till honom: ”Hur många gånger ska jag behöva ta ed av dig att du bara ska tala sanning till mig i HERRENS namn?”


text:
<f>ⓥ</f> Då sade han: ”Jag såg hela Israel skingrat på bergen, som får utan herde. Och HERREN sade: De har ingen herre. Låt dem vända tillbaka hem i frid, var och en till sitt.”


text:
Då sade Israels kung till Joshafat: ”Sade jag inte till dig att han aldrig profeterar lycka åt mig, utan bara olycka?”


text:
<f>ⓦ</f> Mika sade: ”Hör alltså HERRENS ord: Jag såg HERREN sitta på sin tron, och himlens hela härskara stod hos honom på hans högra sida och på hans vänstra.


text:
Och HERREN sade: Vem vill locka Ahab att dra upp mot Ramot i Gilead, så att han stupar där? Den ene sade si och den andre så.


text:
<f>ⓧ</f> Då kom en ande fram och ställde sig inför HERREN och sade: Jag ska locka honom till det. HERREN frågade honom: Hur då?


text:
Han svarade: Jag ska gå ut och bli en lögnens ande i alla hans profeters mun. Då sade HERREN: Försök locka honom till det, och du kommer också att lyckas. Gå ut och gör så!


text:
Och nu har HERREN lagt en lögnens ande i alla dessa dina profeters mun, och HERREN har beslutat att olycka ska drabba dig.”


text:
<pb/>Då gick Sidkia, Kenaanas son fram och gav Mika ett slag på kinden och sade: ”På vilken väg har då HERRENS Ande gått bort från mig för att tala till dig?”


text:
<f>ⓨ</f> Mika svarade: ”Du ska få se det den dag när du måste springa från rum till rum för att gömma dig.”


text:
Men Israels kung sade: ”Ta Mika och för honom tillbaka till Amon, stadens överste, och till kungasonen Joash


text:
<f>ⓩ</f> och säg: Så säger kungen: Sätt honom i fängelse och låt honom leva på vatten och bröd tills jag kommer välbehållen tillbaka.”


text:
<f>ⓐ</f> Mika svarade: ”Om du kommer välbehållen tillbaka har HERREN inte talat genom mig.” Och han tillade: ”Hör detta, alla ni folk!”


text:
Och Israels kung sade till Joshafat: ”Jag ska dra ut i striden förklädd, men klä dig du i dina egna kläder.” Så förklädde sig Israels kung, när han drog ut i striden.


text:
<f>ⓒ</f> Men Arams kung hade gett en befallning åt de trettiotvå befälhavarna över vagnarna och sagt: ”Ni ska inte ge er i strid med någon, vare sig liten eller stor, utan bara med Israels kung.”


text:
När befälen över vagnarna fick se Joshafat, tänkte de: ”Det där är säkert Israels kung”, och vände sig därför till anfall mot honom. Då gav Joshafat upp ett rop.


text:
Så snart befälen över vagnarna märkte att det inte var Israels kung, vände de om och lät honom vara.


text:
<pb/><f>ⓓ</f> Men en man, som spände sin båge och sköt på måfå, träffade Israels kung i en fog på rustningen. Då sade kungen till föraren av vagnen: ”Vänd vagnen och för mig ut ur hären, för jag är sårad.”


text:
Striden blev den dagen allt häftigare, och kungen stod upprätt i sin vagn, vänd mot arameerna. Men på kvällen gav han upp andan. Blodet från såret hade runnit ner i vagnen.


text:
Vid solnedgången gick ett rop genom hären: ”Var och en till sin stad igen! Var och en till sitt land igen!”


text:
<f>ⓔ</f> När man sköljde vagnen i dammen i Samaria<f>[188]</f>, slickade hundarna hans blod och de prostituerade badade i det — precis som HERREN hade sagt.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Ahab och allt som han gjorde, om elfenbenshuset<f>[189]</f> som han byggde och om alla de städer han byggde, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Joshafat, Asas son, blev kung över Juda i Ahabs, Israels kungs, fjärde regeringsår.<f>[190]</f>


text:
Trettiofem år gammal var Joshafat när han blev kung, och han regerade tjugofem år<f>[191]</f> i Jerusalem. Hans mor hette Asuba<f>[192]</f> och var dotter till Shilhi.


text:
Han vandrade i allt på sin far Asas väg och vek inte av från den. Han gjorde nämligen det som var rätt i HERRENS ögon.


text:
<f>ⓖ</f> Men offerhöjderna avskaffades inte, utan folket fortsatte att offra och tända offereld på höjderna.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Joshafat, om de mäktiga gärningar han utförde och om hans krig, det är skrivet i Juda kungars krönika.


text:
<f>ⓗ</f> Han utrotade också ur landet den manliga tempelprostitution som fanns kvar sedan hans far Asas tid.


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Joshafat hade låtit bygga Tarshishskepp<f>[193]</f> som skulle gå till Ofir för att hämta guld. Men de kom aldrig i väg, för de led skeppsbrott vid Esjon-Geber.


text:
Då sade Ahasja, Ahabs son, till Joshafat: ”Låt mitt folk resa med ditt folk på skeppen.” Men Joshafat ville inte.


text:
<pb/>Joshafat gick till vila hos sina fäder och blev begravd hos sina fäder i sin fader Davids stad. Hans son Joram blev kung efter honom.


text:
<pb/>Ahasja, Ahabs son, blev kung över Israel i Samaria i Juda kung Joshafats sjuttonde regeringsår, och han regerade över Israel i två år.<f>[194]</f>


text:
<f>ⓚ</f> Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon och vandrade på sin fars och sin mors väg och på Nebats son Jerobeams väg, han som fick Israel att synda.


text:
Och Ahasja tjänade Baal och tillbad honom och väckte HERRENS, Israels Guds, vrede precis som hans far hade gjort.


text:
<pb/><f>ⓑ</f> Ahasja föll ut genom spjälorna på sin övervåning i Samaria och skadade sig så att han blev sjuk. Då skickade han efter sändebud och sade till dem: ”Gå och fråga Baal-Sebub<f>[1]</f>, guden i Ekron<f>[2]</f>, om jag ska bli frisk från denna sjukdom.”


text:
Men HERRENS ängel hade sagt till tishbiten Elia: ”Bryt upp och gå och möt sändebuden från kungen i Samaria och säg till dem: Är det för att det inte finns någon Gud i Israel som ni går och frågar Baal-Sebub, guden i Ekron?


text:
<f>ⓒ</f> Därför säger HERREN så: Du ska inte komma upp ur den säng där du lagt dig, för du måste dö”. Och Elia gick.


text:
De svarade honom: ”En man kom emot oss och sade till oss: Gå tillbaka till kungen som har sänt er och säg till honom: Så säger HERREN: Är det för att det inte finns någon Gud i Israel som du sänder bud för att fråga Baal-Sebub, guden i Ekron? Därför ska du inte komma upp ur den säng där du lagt dig, för du måste dö.”


text:
<f>ⓓ</f> De svarade honom: ”Mannen hade en hårmantel<f>[3]</f> och ett läderbälte om höfterna.” Då sade han: ”Det var tishbiten Elia.”


text:
<pb/>Han sände ett befäl med femtio man till Elia. När befälet kom upp till honom där han satt på toppen av berget, sade han till honom: ”Gudsman! Kungen befaller dig att komma ner.”


text:
<f>ⓔ</f> Elia svarade befälet: ”Om jag är en gudsman ska eld komma ner från himlen<f>[4]</f> och förtära dig och dina femtio man.” Då kom eld ner från himlen och förtärde honom och hans femtio man.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Ahasja sände ett annat befäl till honom med femtio man. Befälet sade till honom: ”Gudsman, så säger kungen: Kom genast ner!”


text:
Elia svarade och sade till dem: ”Om jag är en gudsman ska eld komma ner från himlen och förtära dig och dina femtio man.” Då kom Guds eld ner från himlen och förtärde honom och hans femtio man.


text:
<pb/>Åter sände han i väg ett tredje befäl med femtio man. Befälet drog dit upp, och när han kom fram föll han ner på sina knän för Elia och bad honom: ”Gudsman, låt mitt liv och dessa dina femtio tjänares liv vara värt något i dina ögon.


text:
Eld kom ner från himlen och förtärde de första två befälen med deras femtio man. Men låt nu mitt liv vara värt något i dina ögon.”


text:
HERRENS ängel sade till Elia: ”Gå ner med honom och var inte rädd för honom.” Då reste Elia sig och gick med honom ner till kungen


text:
och sade till honom: ”Så säger HERREN: Du skickade sändebud för att fråga Baal-Sebub, guden i Ekron, som om det inte fanns någon Gud i Israel som du kunde fråga. Därför ska du inte komma upp ur den säng som du har lagt dig i, för du måste dö.”


text:
<f>ⓖ</f> Och Ahasja dog enligt det ord som HERREN hade talat genom Elia. Joram<f>[5]</f> blev kung efter honom i Juda kung Jorams, Joshafats sons, andra regeringsår. Ahasja hade nämligen ingen son.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Ahasja och vad han gjorde, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
<pb/>När<f>[6]</f> HERREN skulle ta upp Elia till himlen i en stormvind, gick Elia och Elisha från Gilgal<f>[7]</f>.


text:
Elia sade till Elisha: ”Stanna här, för HERREN har sänt mig till Betel<f>[8]</f>.” Men Elisha svarade: ”Så sant HERREN lever och så sant du själv lever, jag lämnar dig inte.” Och de gick ner till Betel.


text:
<pb/>Då kom profetlärjungarna i Betel ut till Elisha och sade till honom: ”Vet du att HERREN ska ta din herre ifrån dig i dag, upp över ditt huvud?” Han svarade: ”Ja, jag vet. Men var tysta!”


text:
Elia sade till honom: ”Elisha, stanna här, för HERREN har sänt mig till Jeriko<f>[9]</f>.” Men han svarade: ”Så sant HERREN lever och så sant du själv lever, jag lämnar dig inte.” Och de kom till Jeriko.


text:
<pb/>Då gick profetlärjungarna i Jeriko fram till Elisha och sade till honom: ”Vet du att HERREN ska ta din herre ifrån dig i dag, upp över ditt huvud?” Han svarade: ”Ja, jag vet. Men var tysta!”


text:
Elia sade till honom: ”Stanna här, för HERREN har sänt mig till Jordan<f>[10]</f>.” Men han svarade: ”Så sant HERREN lever och så sant du själv lever, jag lämnar dig inte.” Och de gick båda vidare.


text:
<pb/>Men femtio av profetlärjungarna gick och ställde sig på avstånd längre bort, medan de båda stod vid Jordan.


text:
<f>ⓗ</f> Elia tog sin mantel, vek ihop den och slog på vattnet. Då delade det sig åt båda sidor och de gick bägge igenom på torr mark.


text:
<f>ⓘ</f> När de hade kommit över sade Elia till Elisha: ”Be mig om vad du vill att jag ska göra för dig, innan jag tas ifrån dig.” Elisha sade: ”Låt mig få en dubbel arvslott<f>[11]</f> av din ande.”


text:
Han svarade: ”Du har bett om något svårt. Men om du ser mig när jag tas ifrån dig, då kommer du att få det. Annars blir det inte så.”


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Medan de gick och samtalade, kom en vagn av eld med hästar av eld och skilde de båda från varandra. Och Elia for i stormvinden upp till himlen.


text:
<f>ⓚ</f> Elisha såg det och ropade: ”Min far, min far! Du som för Israel är både vagnar och ryttare<f>[12]</f>!” Sedan såg han honom inte mer. Elisha tog tag i sina kläder och rev dem mitt itu.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> Därefter tog han upp Elias mantel<f>[13]</f>, som hade fallit av honom, och vände tillbaka och ställde sig vid Jordans strand.


text:
Han tog Elias mantel, som hade fallit av honom, och slog på vattnet och sade: ”Var är HERREN, Elias Gud?” Och när Elisha slog på vattnet, delade det sig åt båda sidor. Han gick över.


text:
<pb/>När profetlärjungarna borta vid Jeriko såg det, sade de: ”Elias ande vilar över Elisha.” De gick emot honom och bugade sig till marken för honom.


text:
<f>ⓜ</f> Och de sade till honom: ”Bland dina tjänare finns femtio tappra män. Låt dem gå och söka efter din herre. Kanske har HERRENS Ande lyft upp honom och kastat ner honom på något berg eller i någon dal.” Men han svarade: ”Sänd inte i väg någon.”


text:
Men de fortsatte att envist be honom tills han kände sig besvärad, så han sade: ”Skicka dem då!” Då sände de i väg de femtio männen, och de sökte efter Elia i tre dagar men fann honom inte.


text:
När de sedan kom tillbaka till honom där han var i Jeriko, sade han till dem: ”Sade jag inte till er att ni inte skulle gå?”


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Männen i staden sade till Elisha: ”Staden har ett bra läge, som min herre ser, men vattnet är dåligt och landet bär ingen frukt<f>[14]</f>.”


text:
<pb/>Därefter gick han ut till vattenkällan och kastade salt<f>[15]</f> i den och sade: ”Så säger HERREN: Jag har nu gjort detta vatten hälsosamt. Det ska inte längre komma död och ofruktsamhet av det.”


text:
<pb/>Därefter begav han sig upp till Betel. Medan han var på väg dit upp kom en grupp unga pojkar<f>[16]</f> ut ur staden. De började håna honom och ropade till honom: ”Upp med dig<f>[17]</f>, flintskalle<f>[18]</f>! Upp med dig, flintskalle!”


text:
Han vände sig om och såg på dem och förbannade dem i HERRENS namn. Då kom två björnhonor ut ur skogen och rev ihjäl fyrtiotvå av pojkarna.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Joram, Ahabs son, blev kung över Israel i Samaria i Juda kung Joshafats artonde regeringsår och regerade i tolv år<f>[19]</f>.


text:
<f>ⓟ</f> Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon men inte som hans far och mor, för han skaffade bort den baalsstod som hans far hade låtit göra.


text:
<f>ⓠ</f> Men han höll fast vid de synder som Jerobeam, Nebats son, hade förlett Israel med. Från dessa avstod han inte.


text:
<pb/>Mesha<f>[20]</f>, kungen i Moab som hade stora fårhjordar, hade betalat i skatt till Israels kung 100 000 lamm och ull av 100 000 baggar.


text:
<f>ⓢ</f> Sedan sände han bud till kung Joshafat i Juda och lät säga: ”Moabs kung har gjort uppror mot mig. Vill du gå med mig för att strida mot Moab?” Han svarade: ”Ja, jag går med — jag som du, mitt folk som ditt folk, mina hästar som dina hästar!”


text:
<pb/>Så drog de ut, Israels kung, Judas kung och Edoms kung. Men när de vandrat omkring i sju dagar fanns det inte längre något vatten, varken för hären eller för djuren som de förde med sig.


text:
Då sade Israels kung: ”Så olyckligt att HERREN skulle kalla samman dessa tre kungar för att ge dem i Moabs hand!”


text:
<f>ⓣ</f> Men Joshafat sade: ”Finns det ingen HERRENS profet här, så att vi kan fråga HERREN genom honom?” Då svarade en av de tjänare som Israels kung hade med sig: ”Elisha, Shafats son, finns här, han som brukade hälla vatten över Elias händer.”


text:
Joshafat sade: ”Hos honom är HERRENS ord.” Israels kung och Joshafat och Edoms kung gick då ner till honom.


text:
<pb/>Men Elisha sade till Israels kung: ”Vad har jag med dig att göra? Gå du till din fars profeter<f>[23]</f> och din mors profeter.” Israels kung svarade honom: ”Nej, HERREN har kallat samman dessa tre kungar för att ge dem i Moabs hand!”


text:
Då sade Elisha: ”Så sant HERREN Sebaot lever, han som jag tjänar: Om det inte vore för kung Joshafat av Juda så skulle jag inte bry mig om dig eller ens se åt dig.


text:
<f>ⓤ</f> Men hämta nu hit åt mig en man som spelar harpa<f>[24]</f>.” Och när harpspelaren spelade kom HERRENS hand över honom.


text:
för så säger HERREN: Ni ska inte märka någon vind eller se något regn, men ändå ska dalen bli full med vatten så att både ni själva, er boskap och era andra djur får att dricka.


text:
Ni ska inta alla befästa städer och alla andra viktiga städer. Ni ska hugga ner alla goda träd och alla vattenkällor ska ni täppa igen. Och all bördig åkermark ska ni fördärva med stenar.”


text:
<f>ⓥ</f> Och se, på morgonen, vid den tid då matoffret frambärs, strömmade vatten till från Edomssidan, så att landet fylldes med vatten.


text:
<pb/>Hela Moab hade hört att kungarna hade dragit upp för att strida mot dem. Och alla som var i vapenför ålder eller däröver hade kallats samman och stod vid gränsen.


text:
När de steg upp tidigt på morgonen och solen lyste på vattnet, såg det ut för moabiterna som om vattnet framför dem var rött som blod.


text:
Då sade de: ”Det är blod! Kungarna har säkert kommit i strid och dödat varandra. Nu till plundring, Moab!”


text:
<pb/>Men när de kom till Israels läger bröt israeliterna fram och slog moabiterna, som flydde för dem. Och de drog in i landet och slog moabiterna.


text:
De förstörde städerna och kastade var och en sin sten på all bördig åkermark tills den var övertäckt. De täppte till alla vattenkällor och fällde alla goda träd. Till slut återstod endast stenarna av Kir-Hareset<f>[25]</f>. Slungkastarna omringade staden och besköt den.


text:
<pb/>När Moabs kung såg att han inte kunde stå emot i striden, tog han med sig sjuhundra svärdbeväpnade män för att slå sig igenom till Edoms kung. Men de kunde inte.


text:
Då tog han sin förstfödde son<f>[26]</f>, som skulle bli kung efter honom, och offrade honom som brännoffer på muren. En stark vrede<f>[27]</f> kom då över Israel, som bröt upp och lämnade honom i fred och vände tillbaka till sitt land igen.


text:
<pb/><f>ⓦ</f> En kvinna som var hustru till en av profetlärjungarna ropade till Elisha: ”Min man, din tjänare, har dött. Du vet att din tjänare fruktade HERREN. Nu kommer hans fordringsägare och vill ta mina båda söner till slavar<f>[28]</f>.”


text:
<f>ⓧ</f> Elisha sade till henne: ”Vad kan jag göra för dig? Säg mig vad du har hemma?” Hon svarade: ”Din tjänarinna har inget annat hemma än en flaska olja.”


text:
Gå sedan in och stäng igen dörren om dig och dina söner och häll olja i alla kärlen. När ett kärl är fullt, så flytta det.”


text:
<pb/>Då gick hon ifrån honom. Sedan hon hade stängt igen dörren om sig och sina söner, bar de fram kärlen till henne och hon hällde i av oljan.


text:
När kärlen var fulla, sade hon till en av sina söner: ”Ge mig ett kärl till.” Men han svarade henne: ”Det finns inget mer kärl.” Då stannade oljeflödet.


text:
Hon gick och berättade det för gudsmannen. Han sade: ”Gå och sälj oljan och betala din skuld. Sedan kan du och dina söner leva av det som blir över.”


text:
<pb/><f>ⓨ</f> En dag kom Elisha över till Shunem<f>[29]</f>. Där bodde en rik kvinna som övertalade honom att äta hos henne. Så ofta han sedan kom förbi tog han in där och åt.


text:
En gång sade hon till sin man: ”Jag har förstått att han som ständigt kommer över hit är en helig gudsman.


text:
Vi kan väl mura upp ett litet rum på taket<f>[30]</f> och sätta in en säng, ett bord, en stol och en ljusstake åt honom? Så kan han ta in där när han kommer till oss.”


text:
Han sade till sin tjänare Gehasi: ”Kalla hit shunemitiskan.” Då kallade han dit henne, och hon infann sig där hos tjänaren.


text:
<f>ⓩ</f> Sedan sade han till honom: ”Säg till henne: Se, du har haft allt detta besvär för oss. Vad kan jag nu göra för dig? Kan jag lägga ett ord för dig hos kungen eller befälhavaren?” Men hon svarade: ”Nej, jag bor ju här mitt ibland mitt folk.”


text:
Då frågade han: ”Vad kan jag då göra för henne?” Gehasi svarade: ”Jo, hon har ingen son och hennes man är gammal.”


text:
<f>ⓐ</f> ”Nästa år vid just den här tiden ska du ha en son i famnen”. Hon svarade: ”Nej, min herre, du gudsman! Inbilla inte din tjänarinna något sådant.”


text:
Men kvinnan blev havande och födde en son nästa år, just vid den tid som Elisha hade sagt till henne.


text:
Då började han klaga för sin far: ”Mitt huvud! Mitt huvud!” Fadern sade till sin tjänare: ”Ta honom och bär honom till hans mor.”


text:
<pb/>Därefter kallade hon på sin man och sade: ”Sänd till mig en av tjänarna med ett åsnesto. Jag skyndar mig i väg till gudsmannen och kommer strax tillbaka.”


text:
Han sade: ”Varför ger du dig av till honom i dag? Det är ju varken nymånad<f>[31]</f> eller sabbat?” Hon svarade: ”Oroa dig inte.”


text:
Sedan lät hon sadla åsnan och sade till sin tjänare: ”Driv på framåt och stanna inte förrän jag säger till.”


text:
<f>ⓑ</f> Så gav hon sig i väg och kom till gudsmannen på berget Karmel<f>[32]</f>. <pb/>När gudsmannen fick se henne på avstånd, sade han till sin tjänare Gehasi: ”Se, där är shunemitiskan.


text:
Men när hon kom upp till gudsmannen på berget, tog hon tag om hans fötter<f>[33]</f>. Då gick Gehasi fram och ville driva bort henne. Men gudsmannen sade: ”Låt henne vara, för hennes själ är bedrövad. Men HERREN har dolt detta för mig och inte låtit mig få veta det.”


text:
Och hon sade: ”Inte bad jag väl min herre om en son? Sade jag inte att du inte skulle inbilla mig något?”


text:
<pb/><f>ⓒ</f> Då sade han till Gehasi: ”Spänn bältet om dig<f>[34]</f> och ta min stav i handen och ge dig av. Om du möter någon så hälsa inte på honom, och om någon hälsar på dig så svara inte. Lägg sedan min stav på pojkens ansikte.”


text:
Men pojkens mor sade: ”Så sant HERREN lever och så sant du själv lever, jag släpper dig inte.” Då stod han upp och följde med henne.


text:
<pb/>Gehasi hade redan gått före dem och lagt staven på pojkens ansikte. Men inte ett ljud hördes och inget spår av liv märktes. Då vände han tillbaka och gick emot Elisha och berättade det för honom och sade: ”Pojken har inte vaknat.”


text:
<f>ⓔ</f> Han steg upp i sängen och lade sig över pojken, så att han hade sin mun på hans mun, sina ögon på hans ögon och sina händer på hans händer. När han så lutade sig över honom blev pojkens kropp varm.


text:
Därefter gick han fram och tillbaka i rummet och steg sedan åter upp i sängen och lutade sig över honom. Då nös pojken sju gånger, och sedan slog han upp ögonen.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> Elisha ropade på Gehasi och sade: ”Kalla på shunemitiskan.” Han kallade in henne, och när hon kom in till honom sade han: ”Ta din son<f>[35]</f>.”


text:
Då kom hon fram och föll ner för hans fötter och bugade sig med ansiktet mot jorden. Därefter tog hon sin son och gick ut.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> Elisha kom tillbaka till Gilgal medan svält rådde i landet. När profetlärjungarna satt inför honom, sade han till sin tjänare: ”Sätt på den stora grytan och koka något till soppa åt profetlärjungarna.”


text:
En av dem gick ut på marken för att plocka något grönt. Då fick han se en vild slingerväxt, och av den plockade han manteln full med något som liknade gurkfrukter<f>[36]</f>. När han kom in, skar han sönder dem och lade dem i soppgrytan, utan att veta vad det var.


text:
De öste upp åt männen för att de skulle äta. Men så snart de hade börjat äta av soppan, skrek de till och sade: ”Det är döden i grytan, gudsman!” Och de kunde inte äta.


text:
Då sade han: ”Hämta lite mjöl!” Han kastade det i grytan och sade: ”Ös upp åt folket och låt dem äta.” Och nu fanns inget skadligt mer i grytan.


text:
<pb/><f>ⓗ</f> Det kom en man från Baal-Shalisha<f>[37]</f> och han hade med sig förstlingsbröd<f>[38]</f> åt gudsmannen, tjugo kornbröd och ax av grönskuren säd i sin påse. Då sade Elisha: ”Ge det åt folket att äta.”


text:
Men hans tjänare sade: ”Hur kan jag sätta fram det här till hundra män?” Han sade: ”Ge det åt folket att äta, för så säger HERREN: De ska äta och få över.”


text:
<pb/>Naaman<f>[39]</f>, den arameiske kungens högste befälhavare, hade stort anseende hos sin herre och var mycket aktad, eftersom HERREN genom honom hade gett seger åt Aram. Han var en modig stridsman men spetälsk<f>[40]</f>.


text:
<pb/>Arameerna hade varit ute på plundringståg och fört med sig en ung flicka som fånge från Israels land. Hon kom i tjänst hos Naamans hustru.


text:
Flickan sade till sin matmor: ”Tänk om min herre vore hos profeten i Samaria! Då skulle han befria honom från hans spetälska.”


text:
Då gick Naaman och berättade det för sin herre och sade: ”Så och så har flickan från Israels land sagt.”


text:
Kungen i Aram svarade: ”Res du dit, så ska jag skicka brev till Israels kung.” <pb/>Så for Naaman i väg och tog med sig tio talenter silver och 6 000 siklar guld<f>[41]</f> och dessutom tio högtidsdräkter.


text:
Han överlämnade brevet till Israels kung och där stod: ”Samtidigt med det här brevet har jag sänt min tjänare Naaman till dig, för att du ska befria honom från hans spetälska.”


text:
<f>ⓘ</f> När Israels kung<f>[42]</f> hade läst brevet, rev han sönder sina kläder<f>[43]</f> och sade: ”Är jag då Gud, så att jag kan döda och göra levande, eftersom han skickar mannen till mig för att jag ska befria honom från hans spetälska? Ni märker och ser hur han söker strid med mig.”


text:
<pb/>När gudsmannen Elisha hörde att Israels kung hade rivit sönder sina kläder, sände han bud till kungen och lät säga: ”Varför har du rivit sönder dina kläder? Låt honom komma till mig, så ska han förstå att det finns en profet i Israel.”


text:
<f>ⓙ</f> Då sände Elisha ut ett bud till honom och lät säga: ”Gå i väg och tvätta dig sju gånger i Jordan, så ska ditt kött bli friskt igen och du bli ren.”


text:
<pb/>Men Naaman blev vred och for sin väg och sade: ”Jag trodde att han skulle gå ut till mig och träda fram och åkalla HERREN sin Guds namn och lyfta sin hand över stället och så ta bort spetälskan.


text:
Är inte Damaskus floder Abana<f>[45]</f> och Parpar<f>[46]</f> bättre än Israels alla vatten? Kunde jag inte lika gärna tvätta mig i dem för att bli ren?” Så vände han om och for sin väg i vrede.


text:
<pb/>Men hans tjänare gick fram och talade till honom och sade: ”Min fader, om profeten hade begärt något svårt av dig, skulle du då inte ha gjort det? Hur mycket mer nu när han bara har sagt till dig: Tvätta dig, så blir du ren!”


text:
<f>ⓚ</f> Då for han ner och doppade sig i Jordan sju gånger, så som gudsmannen hade sagt. Och hans kött blev friskt igen som en ung pojkes kött, och han blev ren.


text:
<pb/>Därefter vände han tillbaka till gudsmannen med hela sitt följe och gick in och kom fram till honom och sade: ”Nu vet jag att det inte finns någon Gud på hela jorden utom i Israel. Ta nu emot en gåva av din tjänare.”


text:
Men han svarade: ”Så sant HERREN lever, han som jag tjänar, jag vill inte ta emot något.” Fastän han bad honom om och om igen att ta emot, så ville han inte.


text:
Då sade Naaman: ”Om du inte vill det, så låt din tjänare få så mycket jord<f>[47]</f> som ett par mulåsnor kan bära. För din tjänare vill inte offra brännoffer och slaktoffer åt andra gudar mer, utan bara åt HERREN.


text:
Men detta må HERREN förlåta din tjänare: När min herre går in i Rimmons<f>[48]</f> tempel för att böja knä där och han då stöder sig vid min hand och jag också böjer knä där i Rimmons tempel, må då HERREN förlåta din tjänare att jag böjer knä i Rimmons tempel.”


text:
Elisha sade till honom: ”Gå i frid.” <pb/>Men när Naaman hade lämnat honom och hunnit ett stycke på väg,


text:
tänkte Gehasi, gudsmannen Elishas tjänare: Se, min herre har släppt i väg denne Naaman från Aram utan att ta emot vad han hade med sig. Så sant HERREN lever, jag ska springa efter honom och försöka få något av honom.


text:
Och Gehasi gav sig i väg efter Naaman. <pb/>När Naaman såg någon komma springande efter sig, steg han genast ner från vagnen och gick emot honom och sade: ”Är allt bra?”


text:
Han svarade: ”Ja, men min herre har sänt mig och låter säga: Just nu har två unga män, två profetlärjungar, kommit till mig från Efraims bergsbygd. Ge dem en talent<f>[49]</f> silver och två högtidsdräkter.”


text:
Naaman svarade: ”Var snäll och ta två talenter!” Och han bad honom enträget och knöt in två talenter silver i två säckar och tog fram två högtidsdräkter och lämnade det åt två av sina tjänare, som bar alltsammans framför honom.


text:
<pb/>Men när Gehasi kom upp på höjden<f>[50]</f>, tog han gåvorna ur deras hand och lade dem i förvar i huset. Sedan lät han männen gå sin väg.


text:
Därefter gick han och trädde fram inför sin herre. Då frågade Elisha honom: ”Varifrån kommer du, Gehasi?” Han svarade: ”Din tjänare har inte varit någonstans.”


text:
Då sade han till honom: ”Menar du att jag inte var med i min ande när en man vände om från sin vagn och mötte dig? Är det här en tid att skaffa sig silver och kläder, olivlundar, vingårdar, får och kor, tjänare och tjänarinnor?


text:
<f>ⓛ</f> Naamans spetälska kommer att drabba dig och dina ättlingar för evigt.” Så gick Gehasi ut från honom, vit som snö av spetälska.


text:
Så låt oss gå till Jordan<f>[51]</f> och hämta varsin timmerstock därifrån, så kan vi där bygga oss ett annat hus där vi kan vara.” Han svarade: ”Gå ni.”


text:
<pb/>Men medan en av dem höll på att fälla ett träd, föll yxjärnet<f>[52]</f> i vattnet. Då skrek han till och sade: ”O, min herre! Yxan var lånad.”


text:
Gudsmannen frågade: ”Var föll den i?” Han visade honom stället. Elisha högg då av ett stycke trä och kastade i det just där yxan fallit i vattnet och fick järnet att flyta upp.


text:
<pb/>Arams kung låg i krig med Israel. När han rådgjorde med sina tjänare och sade: ”På den och den platsen ska jag slå läger”,


text:
sände gudsmannen bud till Israels kung och lät säga: ”Se till att du inte drar förbi den platsen, för arameerna ligger där.”


text:
Då sände Israels kung folk till den plats som gudsmannen hade angett för honom och varnat honom för. Och han aktade sig noga där. Detta hände inte bara en eller två gånger.


text:
<pb/>Kungen av Aram blev mycket oroad över detta. Han kallade till sig sina tjänare och sade till dem: ”Kan ni inte säga mig vem av de våra det är som håller med Israels kung?”


text:
Då svarade en av hans tjänare: ”Så är det inte, min herre kung. Men Elisha, profeten i Israel, meddelar Israels kung varje ord du talar i din sovkammare.”


text:
Han sade: ”Gå och se efter var han finns, så att jag kan skicka någon att gripa honom.” Man berättade då för honom att han var i Dotan<f>[53]</f>.


text:
<pb/>När gudsmannens tjänare tidigt på morgonen steg upp och gick ut, se, då hade en här med hästar och vagnar omringat staden. Tjänaren sade till gudsmannen: ”O, min herre, vad ska vi ta oss till?”


text:
<f>ⓝ</f> Och Elisha bad: ”HERRE, öppna hans ögon så att han ser.” Då öppnade HERREN tjänarens ögon, och han fick se att berget var fullt av hästar och vagnar av eld runt omkring Elisha.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> När arameerna drog ner mot honom bad Elisha till HERREN och sade: ”Slå detta folk med blindhet.” Och HERREN slog dem med blindhet, så som Elisha hade bett.


text:
Elisha sade då till dem: ”Det här är inte den rätta vägen eller den rätta staden. Följ mig, så ska jag föra er till den man som ni letar efter.” Och han förde dem till Samaria.


text:
<pb/>Men när de kom till Samaria, sade Elisha: ”HERRE, öppna deras ögon så att de ser.” Då öppnade HERREN deras ögon, och de såg att de var mitt i Samaria.


text:
När Israels kung såg dem, sade han till Elisha: ”Ska jag hugga ner dem, min fader? Ska jag hugga ner dem?”


text:
<f>ⓟ</f> Han svarade honom: ”Du ska inte hugga ner dem. Hugger du ner dem du har tillfångatagit med svärd och båge? Sätt fram mat och vatten åt dem, låt dem äta och dricka<f>[54]</f> och låt dem sedan gå tillbaka till sin herre igen.”


text:
Då lät han laga till en stor måltid åt dem. Och när de hade ätit och druckit lät han dem gå, och de gick tillbaka till sin herre igen. Sedan kom det inte mer några arameiska strövskaror in i Israels land.


text:
Det blev svår svält i Samaria. De belägrade det ända tills ett åsnehuvud kostade åttio siklar silver<f>[55]</f> och en fjärdedels kab duvspillning fem siklar silver<f>[56]</f>.


text:
<pb/>Och en gång då Israels kung gick omkring på muren, ropade en kvinna till honom och sade: ”Min herre och kung, hjälp mig!”


text:
Han svarade: ”Hjälper inte HERREN dig, varifrån ska då jag få hjälp åt dig? Från logen eller från vinpressen?”


text:
<f>ⓠ</f> Och kungen frågade henne: ”Vad vill du?” Hon svarade: ”Kvinnan där sade till mig: Ta hit din son, så äter vi honom i dag och min son i morgon.


text:
Så kokade vi min son och åt upp honom. Nästa dag sade jag till henne: Ta nu hit din son, så äter vi honom. Men då gömde hon sin son.”


text:
<f>ⓡ</f> När kungen hörde kvinnans ord, rev han sönder sina kläder där han gick på muren. Då såg folket att han hade säcktyg närmast kroppen.


text:
<f>ⓢ</f> Och han sade: ”Må Gud straffa mig både nu och i framtiden om Elishas, Shafats sons, huvud får sitta kvar på honom i dag.”


text:
<pb/><f>ⓣ</f> Elisha satt i sitt hus och de äldste satt hos honom. Kungen sände en man framför sig, men innan sändebudet hann fram sade Elisha till de äldste: ”Ser ni hur den mördarsonen skickar hit en man för att ta mitt huvud? Men se till att ni stänger dörren och spärrar vägen för honom med den när sändebudet kommer. Nu hör jag också ljudet av hans herres steg efter honom.”


text:
<f>ⓤ</f> Medan han ännu talade med dem, kom sändebudet ner till honom och sade: ”Detta onda är från HERREN. Varför skulle jag hoppas mer på HERREN?”


text:
<pb/>Elisha svarade: ”Hör HERRENS ord. Så säger HERREN: I morgon vid den här tiden ska man i Samarias port få ett sea-mått fint mjöl för en sikel och två sea-mått korn för en sikel<f>[57]</f>.”


text:
Officeren som kungen stödde sig på svarade gudsmannen: ”Även om HERREN gjorde fönster på himlen, hur skulle det kunna ske?” Elisha sade: ”Du ska få se det med egna ögon, men du själv ska inte få äta av det.”


text:
<pb/><f>ⓥ</f> Utanför stadsporten uppehöll sig fyra spetälska män. De sade till varandra: ”Varför stanna här tills vi dör?


text:
Om vi bestämmer oss för att gå in i staden nu medan där är svält, så kommer vi att dö där. Och stannar vi här kommer vi också att dö. Så låt oss gå över till arameernas läger. Låter de oss leva så får vi leva, och dödar de oss så låt oss dö.”


text:
I skymningen steg de upp och gick in i arameernas läger. <pb/>Men när de kom till utkanten av lägret, då fanns inte en människa där.


text:
<f>ⓦ</f> HERREN hade nämligen låtit det höras ett dån av vagnar och hästar, ett dån som av en stor här, och de hade sagt till varandra: ”Israels kung har säkert lejt hetiternas kungar<f>[58]</f> och egyptiernas kungar för att överfalla oss!”


text:
Därför hade de brutit upp och flytt i skymningen och hade övergett sina tält, sina hästar och åsnor. Och de hade övergett lägret sådant det stod och flytt för att rädda sina liv.


text:
<pb/>När de spetälska kom till utkanten av lägret, gick de in i ett tält och åt och drack. Och de tog silver, guld och kläder och gick bort och gömde det. Sedan vände de tillbaka till ett annat tält och tog vad som fanns där och gick bort och gömde det.


text:
Men därefter sade de till varandra: ”Vi gör inte rätt. I dag kan vi komma med goda nyheter. Men om vi tiger nu och väntar till i morgon, drar vi skuld över oss. Kom så går vi och berättar om det här i kungens hus.”


text:
<pb/>Så gick de bort och ropade till vakten vid stadsporten och berättade för dem: ”Vi kom till arameernas läger, men där fanns inte en människa, och det hördes inte ett ljud av någon människa. Där stod endast hästarna och åsnorna bundna och tälten stod som de brukade.”


text:
<pb/>Kungen steg då upp mitt i natten och sade till sina tjänare: ”Jag ska tala om för er vad arameerna har gjort mot oss. De vet att vi är uthungrade. Därför har de gått ut ur lägret och gömt sig ute på marken och menar att de ska gripa oss levande när vi lämnar staden, och att de på så sätt ska komma in i staden.”


text:
Men en av hans tjänare sade: ”Låt oss ta fem av de hästar som fortfarande finns kvar härinne och skicka i väg dem och se vad som händer. Annars går det med dem som med de israeliter som finns kvar här, eller som det har gått med hela hopen av israeliter som redan har dött.”


text:
<pb/>Man tog alltså två vagnar med förspända hästar, och kungen skickade i väg dem efter arameernas här och sade: ”Kör bort och se efter.”


text:
De körde efter dem ända till Jordan. Då fick de se hela vägen full med kläder och andra saker som arameerna hade kastat ifrån sig när de flydde. De som skickats i väg kom tillbaka och meddelade kungen detta.


text:
<pb/>Då drog folket ut och plundrade arameernas läger. Och nu fick man ett sea-mått fint mjöl för en sikel och två sea-mått korn för en sikel, så som HERREN hade sagt.


text:
Officeren som kungen brukade stödja sig på hade han satt att hålla ordning vid stadsporten. Men folket trampade ihjäl honom i porten och han dog. Det blev så enligt det ord som gudsmannen hade sagt när kungen kom ner till honom.


text:
För när gudsmannen sade till kungen: ”I morgon vid den här tiden ska man i Samarias port få två sea-mått korn för en sikel och ett sea-mått fint mjöl för en sikel”,


text:
då sade officeren till gudsmannen: ”Även om HERREN gjorde fönster på himlen, hur skulle något sådant kunna ske?” Då sade han: ”Du ska få se det med egna ögon, men du själv ska inte få äta av det.”


text:
<pb/><f>ⓧ</f> Elisha sade till kvinnan vars son han hade uppväckt till livet: ”Res dig och dra bort med ditt husfolk och bo var du kan, för HERREN har kallat på svält och den ska komma över landet i sju år.”


text:
Då bröt kvinnan upp och gjorde som gudsmannen sade. Hon drog bort med sitt husfolk och bodde i filisteernas land<f>[59]</f> i sju år.


text:
<pb/>Men när de sju åren hade gått, kom kvinnan tillbaka från filisteernas land. Hon gick för att vädja till kungen om att få tillbaka sitt hus och sin mark.


text:
Kungen höll just på att tala med Gehasi, gudsmannens tjänare, och sade: ”Berätta för mig om alla de storverk som Elisha har gjort.”


text:
Just som han höll på att berätta för kungen hur Elisha hade uppväckt en död, kom kvinnan vars son han uppväckt till livet för att vädja till kungen om att få tillbaka sitt hus och sin mark. Då sade Gehasi: ”Min herre kung! Här är kvinnan, och här är hennes son som Elisha uppväckte.”


text:
Då frågade kungen ut kvinnan, och hon berättade allt för honom. Sedan lät kungen en hovman gå med henne, och kungen sade: ”Skaffa tillbaka allt som tillhör henne, och dessutom all avkastning på marken, från den dag då hon lämnade landet ända till nu.”


text:
<pb/>Elisha kom till Damaskus<f>[60]</f> medan den arameiske kungen Ben-Hadad låg sjuk. När man berättade för honom att gudsmannen hade kommit dit,


text:
<f>ⓨ</f> sade kungen till Hasael: ”Ta med dig gåvor och gå och möt gudsmannen och fråga HERREN genom honom, om jag kommer att bli frisk från den här sjukdomen.”


text:
<pb/>Hasael gick emot honom och tog med sig gåvor, allt det bästa som fanns i Damaskus, så mycket som fyrtio kameler kunde bära. Han kom och trädde fram inför honom och sade: ”Din son Ben-Hadad, kung av Aram, har skickat mig till dig och låter fråga: Kommer jag att bli frisk från denna sjukdom?”


text:
Elisha svarade honom: ”Gå och säg till honom: Du ska bli frisk igen. Men HERREN har uppenbarat för mig att han ändå ska dö.”


text:
<pb/>Gudsmannen stirrade framför sig och såg på honom tills han blev besvärad. Sedan började han gråta.


text:
<f>ⓩ</f> Då sade Hasael: ”Varför gråter min herre?” Han svarade: ”Därför att jag vet hur mycket ont du kommer att göra Israels barn. Du kommer att sätta eld på deras befästa platser, döda deras unga män med svärd, krossa deras spädbarn och skära upp deras havande kvinnor.”


text:
<f>ⓐ</f> Hasael sade: ”Vad är din tjänare, den hunden, att han skulle kunna göra så stora ting?” Elisha svarade: ”HERREN har uppenbarat för mig att du ska bli kung över Aram.”


text:
<pb/>Han gick ifrån Elisha och kom till sin herre, som frågade honom: ”Vad sade Elisha till dig?” Han svarade: ”Han sade till mig att du ska bli frisk igen.”


text:
Men dagen därpå tog han ett täcke och doppade det i vatten och bredde ut det över kungens ansikte. Det blev hans död. Och Hasael blev kung<f>[61]</f> efter honom.


text:
<pb/><f>ⓑ</f> I Israels kung Jorams, Ahabs sons, femte regeringsår, medan Joshafat ännu var kung i Juda, blev Joram, Joshafats son, kung i Juda.


text:
Men han vandrade på Israels kungars väg, så som Ahabs hus hade gjort, för hans hustru var en dotter till Ahab. Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon.


text:
<f>ⓒ</f> Men HERREN ville ändå inte förgöra Juda för sin tjänare Davids skull. Han hade lovat att han och hans söner skulle ha en lampa för alltid.


text:
Då drog Joram över till Sair<f>[63]</f> med alla sina vagnar. På natten gick han till anfall och slog edomiterna som omringat honom samt befälhavarna över deras vagnar, men folket flydde till sina tält.


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Så avföll Edom från Juda välde och det har varit skilt därifrån ända till denna dag. Vid samma tid avföll också Libna.


text:
Vad som mer finns att säga om Jorams gärningar och allt som han gjorde, det är skrivet i Juda kungars krönika.


text:
<f>ⓕ</f> Joram gick till vila hos sina fäder och blev begravd hos sina fäder i Davids stad. Hans son Ahasja blev kung efter honom.


text:
<pb/><f>ⓖ</f> I Jorams, Ahabs sons, Israels kungs, tolfte regeringsår blev Ahasja, Jorams son, kung i Juda.


text:
<f>ⓗ</f> Ahasja var tjugotvå år när han blev kung, och han regerade ett år<f>[64]</f> i Jerusalem. Hans mor hette Atalja och hon var dotter till Omri, Israels kung.


text:
Han vandrade på samma väg som Ahabs hus och gjorde det som var ont i Herrens ögon liksom Ahabs hus hade gjort. Han var ju nära släkt med Ahabs hus.


text:
<pb/>Han drog ut tillsammans med Joram, Ahabs son<f>[65]</f>, och stred mot Arams kung Hasael vid Ramot i Gilead<f>[66]</f>. Men Joram blev sårad av arameerna.


text:
<f>ⓘ</f> Då vände kung Joram tillbaka för att i Jisreel läka såren som arameerna hade gett honom vid Ramot i striden mot kung Hasael av Aram. Och Juda kung Ahasja, Jorams son, for ner för att besöka Joram, Ahabs son, i Jisreel, eftersom han låg sjuk.


text:
<pb/>Profeten Elisha kallade till sig en av profetlärjungarna och sade till honom: ”Spänn bältet om livet och ta med dig den här oljeflaskan och gå till Ramot i Gilead.


text:
<f>ⓙ</f> När du har kommit dit, sök då upp Jehu<f>[67]</f>, son till Joshafat, son till Nimshi. Gå in till honom och be honom resa sig upp, där han sitter bland sina bröder, och för in honom i den innersta kammaren.


text:
Ta oljeflaskan och häll olja på hans huvud och säg: Så säger HERREN: Jag har smort dig till kung<f>[68]</f> över Israel. Öppna sedan dörren och fly utan att dröja.”


text:
När han kom dit fick han se härens befälhavare sitta där. Han sade till honom: ”Överste, jag har ett ärende till dig.” Jehu frågade: ”Till vem av oss alla här?” Han svarade: ”Till dig, överste.”


text:
<f>ⓚ</f> Då reste han sig och gick in i huset. Profetlärjungen hällde olja på hans huvud och sade till honom: ”Så säger HERREN, Israels Gud: Jag har smort dig till kung över HERRENS folk, över Israel.


text:
<f>ⓛ</f> Du ska förgöra Ahabs, din herres, hus, för jag ska på Isebel hämnas mina tjänare profeternas blod, ja, alla HERRENS tjänares blod.


text:
<f>ⓜ</f> Hela Ahabs hus ska utrotas. Jag ska utrota alla av mankön i Ahabs hus, både små och stora i Israel.


text:
<f>ⓝ</f> Jag ska göra med Ahabs hus, som jag gjorde med Jerobeams, Nebats sons, hus och som jag gjorde med Bashas, Ahias sons, hus.


text:
Hundarna ska äta upp Isebel på Jisreels åkerfält, och ingen ska begrava henne.” Därefter öppnade han dörren och flydde.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> När Jehu kom tillbaka ut till sin herres tjänare, frågade man honom: ”Är allt bra? Varför kom den där galningen till dig?” Han svarade dem: ”Ni känner ju den mannen och hur han pratar.”


text:
Men de sade: ”Du försöker lura oss. Säg som det är.” Då sade han: ”Så och så sade han till mig: Så säger HERREN: Jag har smort dig till kung över Israel.”


text:
<f>ⓟ</f> Då tog var och en av dem genast sin mantel och lade den under honom på trappan. De blåste i hornet och ropade: ”Jehu är kung!”


text:
<pb/>Jehu, son till Joshafat, son till Nimshi, anstiftade en sammansvärjning mot Joram. Joram hade legat med hela Israel vid Ramot i Gilead för att försvara det mot kung Hasael av Aram.


text:
<f>ⓠ</f> Men kung Joram hade vänt tillbaka till Jisreel för att läka såren som arameerna hade gett honom under hans strid mot kung Hasael av Aram. Och Jehu sade: ”Om ni vill det, så låt inte någon slippa ut ur staden som sedan kan gå och berätta det i Jisreel.”


text:
Jehu steg upp i sin vagn och for till Jisreel<f>[69]</f>, eftersom Joram låg sjuk där och Juda kung Ahasja hade rest dit för att besöka Joram.


text:
<pb/>När väktaren som stod på tornet i Jisreel fick se Jehu komma med sitt följe, sade han: ”Jag ser ett följe.” Då befallde Joram att man skulle sända en ryttare att möta dem och fråga: Är det fred?


text:
Ryttaren red mot Jehu och sade: ”Kungen frågar: Är allt bra?” Då svarade Jehu: ”Vad har du med det att göra? Vänd om och följ efter mig.” Väktaren rapporterade: ”Den du skickade i väg har hunnit fram till dem, men han kommer inte tillbaka.”


text:
<pb/>Då sände han en annan ryttare. När han hade hunnit fram till dem sade han: ”Kungen frågar: Är allt bra?” Jehu svarade: ”Vad har du med det att göra? Vänd om och följ efter mig.”


text:
Väktaren meddelade på nytt: ”Han har hunnit fram till dem, men han kommer inte tillbaka. De kör som Jehu, Nimshis son, för han kör som en galning.”


text:
<f>ⓡ</f> Då sade Joram: ”Spänn för.” Och man spände för hans vagn. Joram, Israels kung, och Ahasja, Juda kung, for ut i var sin vagn. De for för att möta Jehu, och de mötte honom på jisreeliten Nabots åkermark.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> När Joram fick se Jehu sade han: ”Är allt bra, Jehu?” Han svarade: ”Hur skulle det kunna vara det så länge som din mor Isebels avgudaväsen och hennes många trolldomskonster finns kvar?”


text:
Men Jehu hade tagit bågen i sin hand och sköt Joram i ryggen så att pilen gick ut genom hjärtat, och han sjönk ner i sin vagn.


text:
<f>ⓣ</f> Sedan sade han till sin officer Bidkar: ”Ta honom och kasta ut honom på jisreeliten Nabots åker. Kom ihåg hur du och jag red bredvid varandra bakom hans far Ahab och hur HERREN uttalade följande profetia om honom:


text:
Sannerligen, i går såg jag Nabots och hans söners blod, säger HERREN. Just på denna åker ska jag vedergälla dig, säger HERREN. Så ta honom nu och kasta honom här på åkern enligt HERRENS ord.”


text:
<pb/><f>ⓤ</f> När kung Ahasja av Juda såg detta, flydde<f>[70]</f> han mot Bet-Haggan. Men Jehu satte efter honom och ropade. ”Honom också! Döda honom i vagnen!” Så blev det också i Gurbacken vid Jibleam. Men han flydde till Megiddo och dog där.


text:
Sedan förde hans tjänare honom i vagnen till Jerusalem. Man begravde honom i hans grav hos hans fäder i Davids stad.


text:
<pb/>Så kom Jehu till Jisreel. När Isebel fick höra det, sminkade hon sig kring ögonen och smyckade sitt huvud och såg ut genom fönstret.


text:
<f>ⓦ</f> När Jehu kom in genom porten ropade hon: ”Är allt bra, du Simri<f>[71]</f> som mördat din herre?”


text:
Han såg upp mot fönstret och sade: ”Vem står på min sida? Vem?” Då tittade två eller tre hovmän ner på honom.


text:
Han sade: ”Kasta ner henne!” De kastade då ner henne, så att hennes blod stänkte på väggen och på hästarna. Och han körde över henne.


text:
<pb/><f>ⓧ</f> Därefter gick Jehu in och åt och drack. Sedan sade han: ”Ta rätt på henne, den förbannade, och begrav henne. Hon är ju en kungadotter.”


text:
Men när de gick för att begrava henne, fann de ingenting annat än huvudskålen, fötterna och händerna kvar av henne.


text:
<f>ⓨ</f> De vände tillbaka och berättade det för Jehu. Då sade han: ”Detta är vad HERREN talade genom sin tjänare tishbiten Elia, när han sade: På Jisreels åkerfält ska hundarna äta upp Isebels kött.


text:
Isebels döda kropp ska ligga som gödsel på marken på Jisreels åkerfält, så att ingen ska kunna säga: Detta är Isebel.”


text:
<pb/>Ahab hade sjuttio söner i Samaria. Jehu skrev brev som han sände till Samaria, till ledarna i Jisreel, de äldste och till dem som skulle uppfostra Ahabs söner. Han skrev:


text:
”Nu när ni får detta brev, ni som har er herres söner hos er och som har vagnarna och hästarna hos er och dessutom en befäst stad och vapen,


text:
utse då den som är bäst och lämpligast av er herres söner och sätt honom på hans fars tron och strid för er herres hus.”


text:
<pb/><f>ⓩ</f> Men de blev mycket förskräckta och sade: ”De två kungarna har ju inte kunnat stå emot honom. Hur skulle då vi kunna göra det?”


text:
Överförvaltaren och högste styresmannen i staden, de äldste och de som fostrade kungens söner sände bud till Jehu och lät säga: ”Vi är dina tjänare. Allt som du säger till oss vill vi göra. Vi vill inte göra någon till kung. Gör vad du finner för gott.”


text:
<pb/>Då skrev han ännu ett brev till dem och där stod: ”Om ni står på min sida och vill lyssna till mina ord, så halshugg er herres söner<f>[72]</f> och kom i morgon vid denna tid till mig i Jisreel.” De sjuttio kungasönerna bodde hos de ledande i staden och uppfostrades av dem.


text:
<f>ⓐ</f> När de fick brevet, tog de kungasönerna och dräpte dem, alla sjuttio, och lade deras huvuden i korgar och sände dem till Jehu i Jisreel.


text:
När ett bud kom och berättade för honom att man hade fört dit kungasönernas huvuden, sade han: ”Lägg dem till i morgon i två högar vid ingången till porten.”


text:
<pb/>På morgonen gick han ut och ställde sig där och sade till allt folket: ”Ni är utan skuld. Det är jag som har ordnat sammansvärjningen mot min herre och dödat honom. Men vem har slagit ihjäl alla dessa?


text:
<f>ⓑ</f> Ni ska veta att inget av HERRENS ord faller till marken, inget som HERREN har talat mot Ahabs hus. HERREN har gjort det han har sagt genom sin tjänare Elia.”


text:
Sedan dödade Jehu alla som fanns kvar av Ahabs hus i Jisreel, även alla hans förnämsta män, hans förtrogna och hans präster. Han lät ingen komma undan.


text:
<pb/>Därefter steg Jehu upp och gav sig i väg till Samaria. Men när han under vägen kom till Bet-Eked-Haroim,


text:
<f>ⓒ</f> träffade han på Juda kung Ahasjas bröder. Han frågade dem: ”Vilka är ni?” De svarade: ”Vi är Ahasjas bröder, och vi är på väg ner för att hälsa på kungasönerna och kungamoderns söner.”


text:
Han sade: ”Grip dem levande!” Då grep de dem levande och dräpte dem vid Bet-Ekeds brunn, alla fyrtiotvå. Han lät ingen av dem bli kvar.


text:
<pb/><f>ⓓ</f> När han sedan begav sig därifrån träffade han Jonadab, Rekabs son<f>[73]</f>, som kom för att möta honom. Han hälsade på honom och sade till honom: ”Är du lika uppriktig mot mig som jag är mot dig?” Jonadab svarade: ”Ja.” ”Är det så”, sade han, ”räck mig då handen!” Han räckte honom handen och lät honom stiga upp till sig i vagnen och han sade:


text:
När han kom till Samaria dödade han alla som var kvar av Ahabs hus i Samaria tills han hade utrotat dem, enligt det ord som HERREN hade talat till Elia.


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Jehu samlade hela folket och sade till dem: ”Ahab har tjänat Baal lite, Jehu ska tjäna honom mycket.


text:
Kalla hit till mig alla Baals profeter, alla hans tjänare och alla hans präster. Ingen får saknas, för jag planerar ett stort offer åt Baal. Var och en som saknas ska mista livet.” Men Jehu gjorde så med list eftersom han ville utrota Baals tjänare.


text:
Jehu sände bud över hela Israel och alla Baals tjänare kom, ingen uteblev. De gick in i Baals tempel, som blev fullt från ena änden till den andra.


text:
Sedan sade han till föreståndaren för klädkammaren: ”Ta fram kläder åt alla Baals tjänare.” Och han tog fram kläder åt dem.


text:
<pb/>Därefter gick Jehu in i Baals tempel med Jonadab, Rekabs son. Han sade till Baals tjänare: ”Se nu noga efter att det inte finns någon HERRENS tjänare här bland er, utan bara sådana som tjänar Baal.”


text:
De gick in dit för att offra slaktoffer och brännoffer. Men Jehu hade ställt åttio man utanför och sagt: ”Om någon av de män som jag nu överlämnar i era händer slipper undan, ska liv ges för liv.”


text:
<pb/><f>ⓕ</f> När man hade offrat brännoffret sade Jehu till livvakterna och officerarna: ”Gå in och hugg ner dem. Låt ingen komma ut.” Och de slog dem med svärd, och livvakterna och officerarna kastade undan deras kroppar. Sedan gick de in i det inre av Baals tempel


text:
Själva baalsstoden bröt de ner. De bröt också ner Baals tempel och gjorde det till ett avträde som finns kvar än i dag.


text:
<f>ⓗ</f> Men han vände sig inte bort från de synder som Jerobeam, Nebats son, hade förlett Israel med, inte från guldkalvarna i Betel och Dan.


text:
<pb/><f>ⓘ</f> HERREN sade till Jehu: ”Eftersom du så väl har utfört det som var rätt i mina ögon och gjort allt som jag hade i sinnet mot Ahabs hus, ska dina söner sitta på Israels tron till fjärde led.”


text:
Men Jehu brydde sig inte om att av hela sitt hjärta följa HERRENS, Israels Guds, lag. Han vände sig inte bort från de synder som Jerobeam hade förlett Israel med.


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Vid denna tid började HERREN stycka Israel, för Hasael slog israeliterna<f>[74]</f> utefter hela deras gräns.


text:
På östra sidan om Jordan intog han hela landet Gilead, gaditernas, rubeniternas och manassiternas land, området från Aroer vid Arnons dalgång, både Gilead och Basan.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Jehu, om allt han gjorde och om alla hans bedrifter, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
<f>ⓚ</f> Jehu gick till vila hos sina fäder och man begravde honom i Samaria. Hans son Joahas blev kung efter honom.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> När Atalja, Ahasjas mor, såg att hennes son var död, reste hon sig och utrotade hela kungasläkten.


text:
Men just när kungabarnen skulle dödas tog Josheba<f>[76]</f>, som var dotter till kung Joram och syster till Ahasja, och gömde undan Ahasjas son Joash och förde honom i hemlighet tillsammans med hans amma in i sovkammaren. Där höll man honom gömd för Atalja så att han inte blev dödad.


text:
Sedan var han hos Josheba i HERRENS hus, där han gömdes i sex år medan Atalja<f>[77]</f> regerade i landet.


text:
<pb/><f>ⓜ</f> Men i det sjunde året sände Jojada bud och lät hämta befälen för karierna<f>[78]</f>, livvakterna, och förde dem in till sig i HERRENS hus. Sedan han hade gjort ett avtal med dem och tagit en ed av dem i HERRENS hus, visade han dem kungens son.


text:
Därefter befallde han dem och sade: ”Detta är vad ni ska göra: En tredjedel av er som går vakt på sabbaten ska hålla vakt i kungapalatset,


text:
en tredjedel vid Surporten och en tredjedel vid porten bakom vakten. Så ska ni hålla vakt vid huset i tur och ordning.


text:
Men era andra båda avdelningar, nämligen alla de som ska gå av vakten på sabbaten, de ska hålla vakt i HERRENS hus hos kungen.


text:
Ni ska ställa er runt omkring kungen, var och en med sina vapen i handen. Om någon vill tränga sig innanför leden ska han dödas. Ni ska följa kungen, både när han går ut och går in.”


text:
<pb/>Befälen gjorde allt som prästen Jojada hade befallt dem. Var och en av dem tog sina män, både de som skulle gå på vakten på sabbaten och de som skulle gå av vakten på sabbaten, och de kom till prästen Jojada.


text:
Livvakterna ställde upp sig var och en med sina vapen i handen, från husets södra sida till husets norra sida, mot altaret och mot huset, runt omkring kungen.


text:
<pb/><f>ⓝ</f> Därefter förde han ut kungasonen och satte på honom kronan och gav honom vittnesbördet<f>[79]</f>. De gjorde honom till kung och smorde honom. Och de klappade i händerna och ropade: ”Leve kungen!”


text:
Hon såg sig omkring, och se, då stod kungen där vid pelaren som man skulle. Och befälen stod bredvid kungen och allt folket i landet jublade och stötte i trumpeterna. Då rev Atalja sönder sina kläder och ropade: ”Sammansvärjning! Sammansvärjning!”


text:
<pb/>Men prästen Jojada gav denna befallning till befälen som anförde skaran: ”För ut henne mellan leden! Och om någon följer henne ska han dödas med svärd.” Prästen ville nämligen förhindra att hon dödades i HERRENS hus.


text:
Så grep de henne, och när hon hade kommit till den plats där hästarna brukade föras in i kungapalatset, dödades hon där.


text:
<pb/>Jojada slöt det förbundet mellan HERREN, kungen och folket att de skulle vara ett HERRENS folk. Han slöt också ett förbund mellan kungen och folket.


text:
<f>ⓞ</f> Allt folket i landet begav sig till Baals tempel och rev ner det och förstörde dess altaren och bilder helt och hållet, och Mattan, Baals präst, dödade de framför altarna. Därefter ställde prästen ut vakter vid HERRENS hus.


text:
Han tog med sig befälen tillsammans med karierna, livvakterna, och allt folket, och de förde kungen ner från HERRENS hus och gick in i kungapalatset genom vakternas port. Och han satte sig på kungatronen.


text:
Allt folket i landet gladde sig, och staden fick ro. Men Atalja hade de dödat med svärd i kungapalatset.


text:
<pb/><f>ⓟ</f> I Jehus sjunde regeringsår blev Joash kung, och han regerade i fyrtio år<f>[80]</f> i Jerusalem. Hans mor hette Sibja och var från Beer-Sheba.


text:
<f>ⓠ</f> Men offerhöjderna avskaffades inte, utan folket fortsatte att offra och tända offereld på höjderna.


text:
<pb/><f>ⓡ</f> Joash sade till prästerna: ”Alla pengar som kommer in till HERRENS hus som heliga gåvor, gångbara pengar, sådana som utgör lösen för personer efter det värde som bestäms för var och en, och alla pengar som någon av sitt hjärta manas att bära till HERRENS hus,


text:
dem ska prästerna ta emot, var och en av sina bekanta och de ska rusta upp vad som är förfallet på HERRENS hus, överallt där det finns något förfallet.”


text:
<pb/>Men i kung Joashs tjugotredje regeringsår hade prästerna ännu inte rustat upp vad som var förfallet på huset.


text:
Då kallade Joash till sig prästen Jojada och de andra prästerna och sade till dem: ”Varför rustar ni inte upp vad som är förfallet på huset? Nu får ni inte längre ta emot pengar av era bekanta, utan ni ska ge dem till underhållet av huset.”


text:
Prästerna samtyckte till att inte ta emot pengar av folket och att inte heller själva rusta upp vad som var förfallet på huset.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> Då tog prästen Jojada en kista och borrade ett hål i locket och ställde den bredvid altaret, på högra sidan när man går in i HERRENS hus. Prästerna som höll vakt vid tröskeln lade dit alla pengar som kom in till HERRENS hus.


text:
Så snart de märkte att det fanns mycket pengar i kistan, gick kungens sekreterare dit upp tillsammans med översteprästen, och de samlade in och räknade de pengar som fanns i HERRENS hus.


text:
<f>ⓣ</f> Sedan överlämnades de uppvägda pengarna till de män som arbetade som förvaltare vid HERRENS hus. Dessa betalade ut pengarna till de snickare och byggnadsarbetare som arbetade på HERRENS hus


text:
och till murarna och stenhuggarna. Pengarna användes också till inköp av trävirke och huggen sten för att rusta upp det som var förfallet på HERRENS hus, till alla utgifter för att rusta upp huset.


text:
Men man gjorde inte silverfat för HERRENS hus, inte heller knivar, skålar, trumpeter eller andra föremål av guld eller silver för de pengar som kom in till HERRENS hus,


text:
Man höll inte någon räkenskap med de män som pengarna överlämnades till för att de skulle ge dem till arbetarna, utan de fick handla på heder och tro.


text:
<f>ⓤ</f> Men skuldofferpengarna och syndofferpengarna gick inte till HERRENS hus utan tillföll prästerna.


text:
<pb/><f>ⓥ</f> Vid den tiden drog kung Hasael av Aram upp och belägrade Gat och intog det. Därefter tågade Hasael upp mot Jerusalem.


text:
<f>ⓦ</f> Då tog Juda kung Joash allt som hans fäder Joshafat, Joram och Ahasja, Juda kungar, hade helgat åt HERREN och det som han själv hade helgat åt HERREN och allt guld som fanns i skattkamrarna i HERRENS hus och i kungapalatset, och sände det till kung Hasael i Aram. Då lämnade han Jerusalem i fred.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Joash och allt som han gjorde, det är skrivet i Juda kungars krönika.


text:
<f>ⓧ</f> Hans tjänare gjorde uppror och anstiftade en sammansvärjning och dödade Joash i Millobyggnaden som sträcker sig ner mot Silla.


text:
Det var hans tjänare Josakar, Shimeats son, och Josabad, Shomers son, som slog ihjäl honom. Man begravde honom hos hans fäder i Davids stad. Hans son Amasja blev kung efter honom.


text:
<pb/><f>ⓨ</f> I Juda kung Joashs, Ahasjas sons, tjugotredje regeringsår blev Joahas, Jehus son, kung över Israel i Samaria och regerade i sjutton år.<f>[81]</f>


text:
<f>ⓩ</f> Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon och levde i de synder som Jerobeam, Nebats son, hade förlett Israel med. Från dem avstod han inte.


text:
<pb/><f>ⓐ</f> Då upptändes HERRENS vrede mot Israel, och han gav dem i händerna på kung Hasael av Aram och Ben-Hadad, Hasaels son<f>[82]</f>, under hela denna tid.


text:
<f>ⓑ</f> Men Joahas bönföll inför HERREN, och HERREN hörde honom eftersom han såg Israels lidande när kungen av Aram förtryckte dem.


text:
HERREN gav Israel en befriare<f>[83]</f> så att de kom undan arameernas hand. Sedan bodde Israels barn i sina hem som förut.


text:
<pb/><f>ⓒ</f> Likväl avstod de inte från Jerobeams hus synder som han hade förlett Israel med, utan levde i dem. Asheran fick också stå kvar i Samaria.


text:
Av Joahas folk fanns inte kvar mer än 50 ryttare, tio vagnar och 10 000 man fotfolk. Så svårt hade Arams kung tillintetgjort dem. Han hade gjort så att de blev som stoft vid tröskning.


text:
<pb/>Vad som mer finns att säga om Joahas, om allt det han gjorde och om hans bedrifter, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
Joahas gick till vila hos sina fäder och man begravde honom i Samaria. Hans son Joash blev kung efter honom.


text:
<pb/>I Juda kung Joashs trettiosjunde regeringsår blev Joash, Joahas son, kung över Israel i Samaria och regerade i sexton år.<f>[84]</f>


text:
<f>ⓓ</f> Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon. Han vände sig inte bort från någon av de synder som Jerobeam, Nebats son, hade förlett Israel med, utan levde i dem.


text:
<pb/><f>ⓔ</f> Vad som mer finns att säga om Joash, om allt det han gjorde och om hans bedrifter, om hans krig mot Juda kung Amasja, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
Joash gick till vila hos sina fäder, och Jerobeam besteg hans tron. Joash blev begravd i Samaria hos Israels kungar.


text:
<pb/><f>ⓕ</f> När Elisha låg sjuk i den sjukdom som han dog av, kom Israels kung Joash ner till honom. Han satte sig gråtande hos honom och sade: ”Min far, min far! Du som för Israel är både vagnar och ryttare!”


text:
Och han sade till Israels kung: ”Grip bågen med din hand!” När han hade gjort det, lade Elisha sina händer på kungens händer.


text:
Sedan sade han: ”Öppna fönstret mot öster!” När han hade öppnat det, sade Elisha: ”Skjut!” Och han sköt. Då sade han: ”En HERRENS segerpil, en segerpil mot Aram! Du ska slå arameerna vid Afek så att de förgås.”


text:
<pb/>Sedan sade han: ”Ta pilarna!” När han hade tagit dem, sade han till Israels kung: ”Slå på jorden!” Han slog tre gånger, och sedan slutade han.


text:
Då blev gudsmannen arg på honom och sade: ”Du skulle ha slagit fem eller sex gånger, för då hade du slagit arameerna och gjort slut på dem. Nu kommer du bara att slå arameerna tre gånger.”


text:
<pb/>Elisha dog och man begravde honom. Nu brukade moabitiska rövarband komma in i landet vid årets början.


text:
Så hände sig att just när några höll på att begrava en man, fick de se ett rövarband. Då kastade de mannen i Elishas grav. När mannen kom i beröring med Elishas ben, fick han liv igen och reste sig upp på sina fötter.


text:
<f>ⓖ</f> Men HERREN visade dem nåd och förbarmade sig över dem och vände sig till dem på grund av förbundet som han hade slutit med Abraham, Isak och Jakob. Han ville inte fördärva dem, och han hade ännu inte kastat bort dem från sitt ansikte.


text:
Då tog Joash, Joahas son, tillbaka städerna från Ben-Hadad, Hasaels son, som denne hade tagit från hans far Joahas i krig. Tre gånger slog Joash honom och tog så tillbaka Israels städer.


text:
<pb/><f>ⓗ</f> I Joashs, Joahas sons, Israels kungs, andra regeringsår blev Amasja, Joashs son, kung i Juda.


text:
Han var tjugofem år, när han blev kung, och han regerade tjugonio år<f>[85]</f> i Jerusalem. Hans mor hette Joaddin<f>[86]</f> och var från Jerusalem.


text:
<f>ⓘ</f> Han gjorde det som var rätt i HERRENS ögon, men ändå inte som hans fader David. Han gjorde i allt som hans far Joash hade gjort,


text:
men offerhöjderna avskaffades inte, utan folket fortsatte att frambära offer och tända offereld på höjderna.


text:
<pb/><f>ⓙ</f> Sedan hans kungadöme hade blivit befäst lät han döda dem av sina tjänare som hade dräpt hans far, kungen.


text:
<f>ⓚ</f> Men mördarnas barn dödade han inte, som det stod skrivet<f>[87]</f> i Moses lagbok där HERREN befallt: ”Föräldrar ska inte dödas för sina barns skull, och barn ska inte dödas för sina föräldrars skull. Var och en ska dö genom sin egen synd.”


text:
Han slog edomiterna i Saltdalen, 10 000 man, och intog Sela med vapenmakt och gav det namnet Jokteel, som det heter än i dag.


text:
<pb/><f>ⓛ</f> Sedan skickade Amasja sändebud till Joash, son till Joahas, son till Jehu, Israels kung, och lät säga: ”Kom, låt oss drabba samman med varandra.”


text:
<f>ⓜ</f> Men Joash, Israels kung, sände då detta svar till Amasja, Juda kung: ”Törnbusken på Libanon sände en gång bud till cedern på Libanon och lät säga: Ge din dotter till hustru åt min son. Men ett vilddjur på Libanon gick fram över törnbusken och trampade ner den.


text:
Du har slagit Edom, och ditt hjärta har blivit övermodigt. Men nöj dig med den äran och stanna hemma. Varför utmanar du olyckan? Du kommer att falla och Juda med dig.”


text:
<pb/>Men Amasja lyssnade inte till detta. Och Israels kung Joash drog upp, och de drabbade samman med varandra, han och Juda kung Amasja, vid det Bet-Shemesh som hör till Juda.


text:
Och Juda kung Amasja, son till Joash, son till Ahasja, blev tillfångatagen<f>[88]</f> i Bet-Shemesh av Israels kung Joash. När de kom till Jerusalem bröt han ner ett stycke av Jerusalems mur vid Efraimsporten och därifrån ända till Hörnporten, fyrahundra alnar<f>[89]</f>.


text:
<f>ⓝ</f> Han tog allt guld och silver och alla kärl som fanns i HERRENS hus och skatterna i kungapalatset. Han tog även gisslan och vände sedan tillbaka till Samaria.


text:
<pb/><f>ⓞ</f> Vad som mer finns att säga om Joash, om det han gjorde, om hans bedrifter och hans krig mot Juda kung Amasja, det är skrivet i Israels kungars krönika.


text:
Och Joash gick till vila hos sina fäder och blev begravd i Samaria hos Israels kungar. Hans son Jerobeam blev kung efter honom.


text:
<pb/>Men Juda kung Amasja, Joashs son, levde i femton år efter att Israels kung Joash, Joahas son, hade dött.


text:
<f>ⓟ</f> En sammansvärjning anstiftades mot honom i Jerusalem, så att han måste fly till Lakish<f>[90]</f>. Men de sände män efter honom till Lakish och dessa dödade honom där.


text:
Sedan förde man honom därifrån på hästar, och han blev begravd i Jerusalem hos sina fäder i Davids stad.


text:
<pb/><f>ⓠ</f> Allt folket i Juda tog Asarja när han var sexton år<f>[91]</f> och gjorde honom till kung i hans far Amasjas ställe.


text:
<f>ⓡ</f> Det var han som byggde upp Elat och lade det åter under Juda, sedan kungen hade gått till vila hos sina fäder.


text:
<pb/><f>ⓢ</f> I Juda kung Amasjas, Joashs sons, femtonde regeringsår blev Jerobeam, Joashs son, kung över Israel i Samaria och regerade i fyrtioett år<f>[92]</f>.


text:
<f>ⓣ</f> Han gjorde det som var ont i HERRENS ögon. Han vände sig inte från någon av de synder genom vilka Jerobeam, Nebats son, hade fått Israel att synda.


text:
<f>ⓤ</f> Han vann tillbaka<f>[93]</f> Israels område från det ställe där vägen går till Hamat ända till Hedmarkshavet<f>[94]</f>, enligt det ord som HERREN, Israels Gud, hade talat genom sin tjänare profeten Jona<f>[95]</f>, Amittajs son, från Gat-Hahefer.


text:
<pb/><f>ⓥ</f> HERREN såg att Israel led svårt betryck. Det var ute med både stora och små, och ingen kom till Israels hjälp.


text:
<f>ⓦ</f> HERREN hade inte sagt att han skulle utplåna Israels namn under himlen. Därför räddade han dem genom Jerobeam, Joashs son.


text:
<pb/><f>ⓧ</f> Vad som mer finns att säga om Jerobeam, om allt det han gjorde, om hans bedrifter och hans krig och om hur han åt Israel vann tillbaka den del av Damaskus och Hamat som en gång hade tillhört Juda, det är skrivet i Israels kungars krönika.


