# verses

text:
<pb/>Du som har ett <i>[andligt]</i> öra, lyssna på vad Anden säger till församlingarna. <pb/>Den som vinner seger ska jag ge att äta av livets träd, <pb/><t>som står i Guds paradis.”</t>


text:
<pb/><i>[Betyder: myrra, användes som parfym och vid offer och förknippas ofta med begravning och lidande.</i> <pb/><i>Idag: Izmir, sju mil norr om Efesos.</i> <pb/><i>Det kortaste breven av de sju. Staden ansågs vara en av antikens vackraste städer och kallades Asiens krona och prydnad och hade lika stor befolkningsmängd som Efesos, omkring 200 000. I Smyrna uppfördes det första templet till Dea Roma, 196 f.Kr. Stadens nära koppling till Rom där man tillbad Kejsaren, och en stor fientlig judisk befolkning gjorde att många kristna fick lida för sin tro i Smyrna när församlingen förföljdes av de romerska härskarna. Det var här som Polykarpus, född 69 e.Kr. och pastor i Smyrna, led martyrdöden omkring 150 e.Kr. Församlingen grundades antagligen av Paulus under hans tredje missionsresa någon gång 53-56 e.Kr.]</i> <pb/>Skriv följande till församlingen Smyrnas budbärare <i>(ängel)</i>: <pb/>”Så säger den förste och den siste, <pb/><t>han som var <i>[ordagrant blev]</i> död men lever <i>(som uppstod igen)</i>:</t> <pb/><i>[Jesus som själv vet vad lidande är kommer nu med en speciell uppmuntran till dem som får lida för sin tro.]</i>


text:
<pb/>Jag ser <i>(vet med exakthet)</i> din förföljelse <i>(den press, hårda tryck du får utstå)</i> och din fattigdom, men du är rik <i>[andligt sett, se Matt 5:3]</i>! <i>[Motsatsen till Laodikeia där man var ekonomiskt välbärgade, men andligt fattiga, se Upp 3:17.]</i> Jag vet också hur ni hånas <i>(hädas, smutskastas)</i> av dem som kallar sig judar men inte är det utan är en Satans synagoga. <pb/><i>[Även till den näst sista församlingen, Filadelfia, nämns Satans synagoga. Där förklaras att det är några som kallar sig judar men inte är det, se Upp 3:9.]</i>


text:
<pb/><i>[ingen]</i> <pb/>Var inte rädd för det du kommer att få lida. Djävulen kommer snart att kasta några av er i fängelse för att ni ska sättas på prov, och ni ska lida i tio dagar. Var trogen intill döden <i>[även om ni måste dö martyrdöden för er tro]</i>, och jag ska ge dig livets segerkrans. <i>[Bilden av en segerkrans är hämtad från de grekiska spelen, där den som segrade belönades med en lagerkrans, se 1 Kor 9:24-25.]</i>


text:
<pb/>Du som har ett <i>[andligt]</i> öra, lyssna på vad Anden säger till församlingarna. <pb/>Den som vinner segern ska inte på något sätt skadas <pb/><t>av den andra döden <i>[eldsjön, se Upp 20:14]</i>.”</t>


text:
<pb/><i>[Betyder: äktenskap, upphöjd.</i> <pb/><i>Idag: Bergama, sju mil norr om Smyrna.</i> <pb/><i>När Johannes skriver detta brev har Pergamon varit huvudstad för mindre Asien i 300 år. Känt för uppfinningen av pergamentet som fick sitt namn från staden. Materialet bereddes av djurhudar och blev det konkurrerande skrivmaterialet till det tidigare, i Egypten, använda papyrus. Staden var inflytelserik med världens då näst största bibliotek, den grekiska historikern Plutarchus skriver att det innehöll 200 000 titlar. I Pergamon tillbads många gudar, bl.a. den största grekiska guden Zeus och läkekonstens gud Asklepios vars symbol var ormen. Många vallfärdade hit för att övernatta i Asklepios-templet där man fick sova bland ormar som ansågs tala i drömmar som de ockulta prästerna sedan tolkade.]</i> <pb/>Skriv följande till församlingen Pergamons budbärare <i>(ängel)</i>: <pb/>”Så säger han som har <pb/><t>det skarpa, tveeggade svärdet.</t> <pb/><i>[Ordagrant ”svärdet, det med två munnar, det skarpa”. Guds ord från hans mun är ena sidan, och när vi med vår mun talar Guds ord är det den andra sidan av svärdet, se också Upp 1:16; Heb 4:12.]</i>


text:
<pb/>Jag ser <i>(vet med exakthet)</i> var du bor, en plats där Satan har sin tron <i>(har inflytande och stark påverkan)</i>. Ändå håller du fast vid mitt namn <i>[vägrar tillbe och kalla den romerska kejsaren för Gud, utan håller fast vid att Jesus är Herre]</i>. Du har inte förnekat din tro på mig, inte ens i de dagar när Antipas, mitt trogna vittne, dödades <i>[fick lida martyrdöden]</i> hos er <i>[i er stad]</i> där Satan bor. <pb/><i>[På altaret i Pergamon offrade man till alla tänkbara avgudar, och främst av dem den största grekiska guden Zeus. Hans altare fanns centralt och det är antagligen det som refereras till som ”Satans tron”. Det var här pastorn i församlingen, Antipas, hade fått lida martyrdöden då han vägrat tillbe kejsaren. Enligt legenden hade han bundits inuti en kopparoxe och bränts ihjäl under ockult tillbedjan, omkring 92 e.Kr., ett par år innan Johannes skriver detta brev. Detta altare hittades i slutet på artonhundratalet av tyska arkeologer. Det fördes till Berlin där det restaurerades och byggdes upp på Pergamonmuseet.]</i>


text:
<pb/>Men något har jag emot dig: att du hos dig har några som håller sig till Bileams undervisning <i>(lära)</i>, han som lärde Balak att gillra en fälla för israeliterna, så att de åt offerkött och bedrev otukt.


text:
<pb/>Omvänd dig <i>(förändra ditt sätt att tänka, och agera)</i>, om inte kommer jag snart till dig och strider mot dem <i>[som var lika Bileam och höll sig till nikolaiternas lära]</i> med min muns svärd.


text:
<pb/>Du som har ett <i>[andligt]</i> öra, lyssna på vad Anden säger till församlingarna. <pb/>Den som vinner seger ska jag ge av det dolda mannat, <pb/><t>och jag ska ge honom en vit sten,</t> <t>och på stenen ska det stå ett nytt namn, som ingen känner utom den som får det.”</t> <pb/><i>[En vit sten användes i de romerska domstolarna och betydde: icke skyldig. Även inom sporten användes en vit sten som segerpris. Vinnaren fick en vit sten med sitt namn. Det kan vara Guds namn eller mottagarens. Oavsett är betydelsen att den som tror äger något som bara han har fått.]</i>


text:
<pb/><i>[Betyder: offer, lidandets doft.</i> <pb/><i>Idag: Akhissar, tio mil öster om Pergamon längs med vägen mot Sardes.</i> <pb/><i>Den minsta staden av de sju, men den längsta hälsningen med fyrtio grekiska ord. Det var en rik stad känd för sin tillverkning av lerkärl och bronsrustningar, men kanske främst för dess textilindustri med väverier och purpurfärgeri. Från denna stad kom Lydia, som var en affärskvinna som handlade med tyger. Hon blev omvänd i Filippi, se Apg 16:14. Hon har säkert släkt och vänner som är med i församlingen och besökte säkert sin hemstad ibland.]</i> <pb/>Skriv följande till församlingen Thyatiras budbärare <i>(ängel)</i>: <pb/>”Så säger Guds Son, <pb/><t>han som har ögon som eldslågor</t> <t><i>[som ser in i hjärtan och rannsakar och dömer, se vers 23]</i>,</t> <t>och hans fötter är som glänsande brons</t> <t><i>[som krossar hednafolk som lerkärl, se vers 27]</i>.</t> <pb/><i>[Bildspråket är detsamma som i Dan 10:6.]</i>


text:
<pb/>Jag ser <i>(vet med exakthet)</i> dina gärningar, <pb/><t>och din kärlek <i>(som är osjälvisk, utgivande och villkorslös)</i>,</t> <t>och din tro <i>(trofasthet, uthållighet)</i>,</t> <t>och ditt tjänande <i>(praktiska tjänst, grekiska ordet ”diakonia”)</i>,</t> <t>och din uthållighet <i>(att du står fast även under prövningar)</i>,</t> <t>och att dina sista gärningar</t> <t>är fler än dina första.</t>


text:
<pb/>Men detta har jag emot dig <i>[som är pastor i församlingen]</i>: Du tolererar <i>(gör inget åt)</i> kvinnan Isebel, hon som kallar sig profet och lär och förleder mina tjänare att bedriva otukt <i>(olovlig sex, grekiska ordet ”pornea”)</i> och äta offerkött. <pb/><i>[Denna kvinna som antagligen hette något annat, refererar till Ahabs ökända hustru Isebel som listigt och aktivt förde bort israeliterna från Gud och införde Baalsdyrkan, se 1 Kung 16:31; 18:4; 21:25. Här i Thyatira fanns alltså en fru, till en inflytelserik man, som tilläts härja fritt i församlingen och förledde dem att det inte var fel att besöka tempelprostituerade och äta offerkött, vilket gick emot vad man lärde, se Apg 15:29.]</i>


text:
Se, jag ska lägga henne på sjukbädden, och de som begår <i>[andligt]</i> äktenskapsbrott med henne ska jag låta drabbas av svåra lidanden om de inte vänder om från hennes gärningar.


text:
Hennes barn <i>[efterföljare]</i> ska jag döda med pest. Och alla församlingarna ska förstå att jag är den som ständigt rannsakar njurar och hjärtan <i>[en gammaltestamentlig bild på ”människans inre”]</i>, och som ska ge var och en av er <i>[belöning]</i> efter hans gärningar.


text:
<pb/>Men till er andra i Thyatira som inte har denna <i>[Isebels]</i> lära, alla ni som inte känner Satans djup, som det heter, till er säger jag: Jag lägger inte på er någon ny tung börda.


text:
<pb/>Den som segrar och ger akt på mina gärningar <i>[håller mina bud och gör det som behagar mig]</i> ända till slutet, honom ska jag ge makt över folken,


text:
samma makt som jag har fått av min fader. Och jag ska ge honom morgonstjärnan <i>[som är Jesus själv, se Upp 22:16]</i>.


text:
<pb/><i>[Betyder: röd sten, staden fick sitt namn från den eldröda stenen karneol, grekiska Sardes, som utvinns i området. Första stenen i översteprästens bröstsköld, se Upp 4:3.</i> <pb/><i>Idag: I ruiner, intill den lilla byn Sart. Sex mil söder om Thyatira.</i> <pb/><i>Sardes var den gamla huvudstaden i landskapet Lydien i mindre Asien. Den låg på en slätt genomströmmad av floden Paktolus som hade stora guldfyndigheter. Det var en knutpunkt mellan flera handelsleder och en rik stad berömd för sitt guld. Här präglades det lydiska riket världens första guld och silvermynt på 600-talet f.Kr. Den siste kungen i det Lydiska riket var Krösus som regerade 560-547 f.Kr. Han var ofantligt rik och högmodig och har gett upphov till ordspråket - rik som en krösus. Staden låg på en 450 meter hög bergsplatå med tre branta sidor och ansågs ointaglig, vilket ledde till att dessa sidor inte bevakades så noga. Både Kyros och Epifanes överraskade staden med soldater som klättrade upp för en brant stig bland klipporna och intog deras befästning under nattetid. Uttrycket ”vakna” i vers 2 och ”som en tjuv om natten”, se vers 3, klingade igenkännande för sardesborna. Staden var även känd för dess färgerier och ylleväverier. Man berömde sig av att vara först i världen med att färga ull. Deras svarta ylletyger var en eftertraktad vara över hela romarriket.]</i> <pb/>Skriv följande till församlingen Sardes budbärare. <i>[Budbärare är det grekiska ordet ”angelos”. Det kan syfta på en ängel, men troligare är att det syftar på församlingens ledarskap som ska läsa brevet och förmedla budskapet till församlingen]</i>: <pb/>”Så säger han som har Guds sju andar <i>[den helige Ande som är fullkomligt utgiven, se Upp 1:4]</i> <pb/><t>och de sju stjärnorna <i>[de sju församlingarnas budbärare, se Upp 1:16, 20]</i>.</t> <pb/><i>[ingen]</i> <pb/>Jag ser <i>(vet med exakthet)</i> dina gärningar, det heter om dig att du lever, men du är död. <pb/><i>[Jesu ord att de lever men är döda var träffande. Folket i Sardes var allmänt kända för sin lösaktighet och kärlek till lyx och nöjen. Herodotos skrev på 400-talet f.Kr. om invånarna i staden: ”De lättfotade lydierna vill bara spela cittra, slå på gitarr och ägna sig åt detaljhandel.”]</i>


text:
<pb/>Vakna upp <i>(och var alert)</i> och stärk det som återstår och som var nära att dö. För jag har inte funnit att några av dina gärningar möter kraven <i>(är fulländade, når upp till den standard som krävs)</i> inför min Gud. <i>[Det är inte mer gärningar som krävs, däremot saknas den rätta källan och motivet i de gärningar som de gjorde, se 1 Kor 3:12-15.]</i>


text:
Kom därför ihåg hur du tagit emot <i>[i tro fått ta emot evangeliet]</i> och hört <i>[Guds ord]</i>. Lyd <i>(håll fast vid sanningen)</i> och vänd om <i>(förändra ert tankesätt på en gång)</i>! För om du inte vaknar ska jag komma som en tjuv <i>[plötsligt, oväntat]</i> och du ska inte veta vilken timme jag kommer över dig.


text:
<pb/>Men du har några i Sardes som inte har fläckat sina kläder. <i>[Smutsiga kläder är en bild på ett liv i synd, påverkat av världens sätt]</i>. De ska vandra <i>[i gemenskap]</i> med mig i vita kläder <i>[i renhet]</i> eftersom de förtjänar det.


text:
<pb/>Alltså ska den som segrar <i>[vinner över synden]</i> kläs i vita kläder. Och jag ska inte stryka hans namn ur livets bok. Jag ska kännas vid hans namn inför min Fader och inför hans änglar. <pb/><i>[Böcker och livets bok öppnas då alla som dött ska dömas inför den stora vita tronen, se Upp 20:12. Talet om vita kläder hade en stor relevans i vävarstaden Sardes, känd för sitt svarta ylletyg. Att ha sitt namn i livets bok är en biblisk bild på frälsningen och evigt liv, se 2 Mos 32:32. Men även för de icke-judiska kristna i Sardes var det en talande bild. Städer i den grekiska världen hade ett register över sina medborgare. Kriminella ströks från denna lista och förlorade sitt medborgarskap. Den som lämnat sitt liv till Jesus, som tog all synd på sig, kan vara säker på sin frälsning.]</i>


text:
<pb/><i>[Betyder: ”vänskap med bröderna”, syskonkärlek.</i> <pb/><i>Idag: Nuvarande Alasehir. Fyra mil öster om Sardes i slutet av dalgången.</i> <pb/><i>Området är jordbävningsdrabbat och staden förstördes helt 17 e.Kr. På samma sätt som staden var känd för sin lojalitet, så var församlingen där trogen mot Kristus, se vers 8 och 10.]</i> <pb/>Skriv följande till församlingen Filadelfias budbärare <i>(ängel)</i>: <pb/>”Så säger han som är Amen <i>(den sanne)</i>, <pb/><t>han som har Davids nyckel,</t> <t>han som öppnar så att ingen kan stänga</t> <t>och stänger så att ingen kan öppna.</t>


text:
<pb/>Jag ser <i>(vet med exakthet)</i> dina gärningar. Se, jag har gett dig en öppnad dörr som ingen kan stänga. <i>[Ofta används detta uttryck som en bild på framgångsrik evangelisation. Nästa vers ger ett löfte om att de mest hatiska motståndarna i staden kommer att bli frälsta!]</i> Jag vet att din <i>[egen]</i> styrka är svag, och att du har hållit mitt ord och inte förnekat mitt namn.


text:
Se, jag ger dig några från Satans synagoga, några som kallar sig judar men inte är det utan ljuger. Se, jag ska få dem att komma och falla ner vid dina fötter, och de ska förstå att jag har älskat dig.


text:
Eftersom du <i>[församlingen i Filadelfia, och främst riktat till församlingsledaren]</i> har bevarat <i>(skyddat, varit trogen och följt)</i> ordet, vilket kräver uthållighet, ska jag <i>[Jesus]</i> också bevara <i>(skydda)</i> dig från prövningens stund som ska komma över hela världen för att pröva jordens invånare. <i>[Uttrycket ”bevara dig från” kan betyda ”bevara dig från prövning” eller ”bevara dig även under prövning”.]</i>


text:
<pb/><i>[ingen]</i> <pb/>Jag kommer snart <i>(plötsligt, så fort det är möjligt)</i>. Fortsätt att hålla fast vid det du har så att ingen <i>[djävulen]</i> tar ifrån dig segerkransen.


text:
<pb/>Den som segrar ska jag göra till en pelare <i>(vara fast och vara viktig)</i> i min Guds tempel, och han ska aldrig mer lämna det. På honom ska jag skriva: <pb/><t>min Guds namn,</t> <t>och namnet på Guds stad,</t> <t>det nya <i>(bättre)</i> Jerusalem som kommer ner ur himlen,</t> <t>från min Gud,</t> <t>och mitt nya namn.</t>


text:
<pb/><i>[Betyder: ”människors åsikter”, folkvälde, ”dom över människorna”. Laos betyder folk och dicea betyder styre eller välde.</i> <pb/><i>Idag: Nuvarande Eski Hissar, den östligaste staden av de sju beläget i landskapet Frygien.</i> <pb/><i>En rik stad, berömd för sin svarta glansiga ull och ett medicinskt forskningscenter som tillverkade en ögonsalva. Stadens vatten kom genom långa rörsystem från intilliggande källor i bergen. Staden förstördes 60 e.Kr. av en jordbävning. Kejsaren i Rom erbjöd hjälp, men staden var så rik att man avböjde hjälp och byggde upp den med egna resurser.</i> <pb/><i>I de två sista församlingarna som får mest kritik nämns inget om yttre motståndare eller inre stridigheter. Samtidigt som församlingen får Jesu skarpaste tillrättavisning är det också här de största löftena ges, att den som segrar över apati och likgiltighet ska få regera tillsammans med Jesus.]</i> <pb/>Skriv följande till församlingen Laodikeias budbärare <i>(ängel)</i>: <pb/>”Så säger han som är Amen <i>(den sanne)</i>, <pb/><t>det trovärdiga och sanna <i>(äkta)</i> vittnet,</t> <t>början till Guds skapelse:</t>


text:
<pb/><i>[ingen]</i> <pb/>Jag ser <i>(vet med exakthet)</i> dina gärningar, du är varken kall eller varm, jag önskar att du var antingen kall eller varm. <pb/><i>[Laodikeia hade ingen egen vattenkälla utan fick sitt vatten genom ett kanalsystem från de två intilliggande städerna, Kolossai i öster som hade friskt kallt vatten, och Hierapolis i norr som hade varma källor. Problemet var att då vattnet nådde Laodikeia var det varken kallt eller varmt utan ljummet. Metaforen är att församlingen inte påverkade sin omgivning. De gav inte någon uppfriskande svalka eller någon helande värme. Istället hade omgivningen påverkat församlingen så den var ljum.]</i>


text:
<pb/>Men eftersom du är ljum, och varken kall eller varm, så måste jag <i>(kan jag inte göra något annat än att)</i> spy ut dig ur min mun.


text:
Eftersom du säger: ’Jag är rik <i>(andligt sett)</i> och har överflöd och behöver inget mer,’ men du förstår inte att du <i>[i mina ögon]</i> är: <pb/>eländig <i>(patetisk)</i> <pb/>och bedrövlig <i>(sorglig)</i> <pb/>och fattig <i>(helt oförmögen att arbeta, tvingad till att tigga)</i> <pb/>och blind <pb/>och naken.


text:
<pb/>Jag råder dig: <pb/>Köp guld renat i eld från mig, <pb/><t>så du kan bli rik <i>[med sann verklig rikedom]</i>.</t> <pb/><i>[Laodikeia var en rik handelsstad, men istället för att handla med varor, så är rådet att ”köpa” Guds guld. Rättfärdighet kommer genom tro på Jesus, och tro som prövats i eld ärar Jesus, se Jes 55:1; 1 Pet 1:7.]</i> <pb/>Köp vita kläder från mig, <pb/><t>så att du kan bli klädd,</t> <t>och din skamliga nakenhet inte exponeras.</t> <pb/><i>[Laodikeia var känd för sin textilindustri. De tillverkade lyxiga glänsande kläder av svart ylle från deras får. Istället för dessa mörka kläder råder Jesus dem att klä sig i hans vita kläder!]</i> <pb/>Köp ögonsalva för att smörja dina ögon, <pb/><t>så du kan se.</t> <pb/><i>[I Laodikeia fanns även ett medicinskt forskningscenter som tillverkade ögonsalva. Salvan kallades frygiskt pulver. Nu råder Jesus att istället låta honom smörja dem så att de kan se!]</i>


text:
<pb/>Jag tillrättavisar <i>(belyser områden som behöver ändras)</i> och tuktar <i>(uppfostrar, vägleder)</i> alla dem som jag är vän med <i>(som jag umgås med) [fritt citerat från Ords 3:12]</i>. Så var ständigt ivriga <i>(varma, koka över gång på gång)</i>, och omvänd er nu <i>(förändra ert tankesätt på en gång)</i>.


text:
<pb/>Lyssna <i>(överväg detta)</i>, jag har stått vid dörren <i>[utanför församlingen länge]</i> och knackat <i>(och bultar fortfarande)</i>. Om någon hör min röst och öppnar dörren så kommer jag in till honom, och jag ska äta med honom och han med mig. <i>[En måltid beskriver en nära gemenskap.]</i>


text:
<pb/>Den som vinner seger <i>[över ljumheten och likgiltigheten, problemet i Laodikeia, se vers 15]</i> ska jag låta sitta hos mig på min tron, på samma sätt som jag segrade <i>[över alla ondskans makter]</i> och satt ned hos min Fader på hans tron. <i>[Där han sitter idag, se Kol 3:1. Guds nåd är så stor, de som Jesus nyss hotat att spy ut ur sin mun, se vers 16, inbjuds nu att dela hans tron!]</i>


text:
<pb/>Du som har ett <i>[andligt]</i> öra, lyssna på vad Anden säger till församlingarna.” <pb/><i>[Den sista frasen ”Du som har ett öra, lyssna på vad Anden säger till församlingarna.” återkommer i alla sju breven och ger en individuell uppmaning till varje kristen att ta till sig varningarna och löftena i alla de sju breven. I de tre första kommer frasen före Jesu löfte och i de fyra sista efter löftet. Jesus använde ofta uttrycket ”den som har öron” i sin undervisning när han verkligen vill fånga sina åhörares uppmärksamhet inför stora sanningar eller löften, se Matt 11:15; Mark 4:9. En detalj som skiljer användandet här i uppenbarelseboken jämfört med evangelierna är att ordet ”öra” är i singular. Det kan vara ett sätt att ännu mer förtydliga att det är det andliga örat, och förmågan att lyssna till andens röst som betonas.]</i>


text:
<pb/><i>[En ny sektion börjar i kapitel 4 som handlar om ”vad som måste ske efter detta”, se Upp 4:1. Kapitel 2 och 3 har handlat om församlingen, men från och med nu nämns inte församlingen på jorden förrän Upp 22:16, då Jesus kommer tillbaka för att regera i tusenårsriket, se 1 Tess 4:17. En del tolkar att uppryckandet sker här, andra att synen handlar om vad som hände när Jesus steg upp till himlen sedan han uppstått.</i> <pb/><i>Perspektivet ändras nu från jorden till himlen. Kapitel 4-19 beskriver i huvudsak Guds dom över världen innan Jesus regerar i tusenårsriket. Domen beskrivs genom:</i> <pb/><i>- Sju sigill som öppnas - kap 6-8.</i> <pb/><i>- Sju basuner som ljuder - kap 8-11.</i> <pb/><i>- Sju skålar med plågor som töms över jorden - kap 16.</i> <pb/><i>Talet sju delas ofta delas upp i två grupper med först fyra och sedan tre domar som hör ihop.]</i> <pb/>Efter detta såg jag <i>(en ny syn, en ny panorama vy)</i>, och se! - där fanns en dörr som stod öppen i himlen. Samma röst som jag först hade hört tala till mig som en basun <i>(militärtrumpet, med en tydlig signal)</i> sade: ”Kom hit upp, så ska jag visa dig vad som måste ske efter detta.” <i>[Den uppståndne Jesus fortsätter att tala till Johannes, se Upp 1:10, 17-18.]</i>


text:
<pb/>Genast var jag i Anden. <i>[Johannes var redan i Anden, se Upp 1:10. Nu ser han en ny syn eller dimension, Paulus hade varit med om något liknande, se 2 Kor 12:3-4.]</i> Och se, en tron stod i himlen, och någon satt på tronen. <pb/><i>[Det första Johannes ser är Guds tron, det är det centrala och mest iögonfallande. Beskrivningen liknar även andra syner från himlen, se Jes 6:1-8; Hes 1. En tron har att göra med makt. I en ateistisk och materiell världsbild finns det ingen tron i himlen. Det finns ingen högre auktoritet som människan behöver stå till svars inför. Inom humanismen finns det dock en tron, men där sitter inte Gud utan människan själv.]</i>


text:
<pb/>Han som satt där liknade en ädelsten, som jaspis <i>[troligtvis genomskinlig grönaktig]</i> och karneol <i>[vanligtvis rödaktig]</i>. <pb/><i>[Dessa två ädelstenar var den sista och den första stenen på översteprästens bröstsköld, se 2 Mos 28:17-20. De totalt tolv stenarna som prästen bar representerade de tolv stammarna som också nämns i Upp 7:5-8. Jaspis omnämns på nytt när det nya Jerusalem från himlen beskrivs och kallas då ”en dyrbar ädelsten”, se Upp 21:11.]</i> <pb/>Runt omkring <i>(på alla sidor, som en cirkel runt)</i> tronen fanns en regnbåge <i>[som påminner om Guds löften, se 1 Mos 9:11-17]</i> som liknade smaragd <i>[en genomskinlig ljust grönaktig ädelsten]</i>. <pb/><i>[En tron symboliserar makt och säger - ”jag kan göra som jag vill”. Ett löfte säger - ”jag uppfyller mitt löfte till dig”. Att en regnbåge omsluter hela Guds tron är uppseendeväckande och visar hur Guds beslut grundar sig i trofasthet och på de löften han har gett.]</i>


text:
<pb/>Runt omkring <i>(på alla sidor, som en cirkel runt)</i> tronen stod tjugofyra <i>[mindre]</i> troner, och på tronerna satt tjugofyra äldste klädda i vita kläder och med segerkransar <i>(grekiska ”stefanos”)</i> av guld på huvudet. <pb/><i>[Den prästerliga tjänsten i templet var indelad i 24 avdelningar, se 1 Krön 24. Det jordiska templet är en bild på det himmelska templet. Talet tolv representerar Guds folk. Israeliterna var uppdelade i tolv stammar, Jesus kallade tolv lärjungar. De tjugofyra äldste, tolv plus tolv, betecknar troligtvis här Guds folk från både Gamla och Nya Testamentet. När det nya Jerusalem beskrivs har staden tolv portar och tolv grundstenar. På portarna står de tolv stammarnas namn och grundstenarna har de tolv apostlarnas namn, se Upp 21:12, 14.]</i>


text:
<pb/>Från tronen kom blixtar och dån och åska. <i>[En liknande syn mötte Mose vid Sinai berget, se 2 Mos 19:16.]</i> <pb/>Framför tronen brann sju facklor som är Guds sju andar. <i>[De sju andarna syftar troligtvis inte på sju olika andar, utan på den helige Ande som är fulländad och fullkomlig, se Upp 1:4. Ett liknande exempel finns i Jes 11:2, där profeten tar med sju aspekter om den kommande Messias.]</i>


text:
<pb/>Framför tronen låg liksom ett hav av glas, som av kristall. <i>[Ännu en gång räcker inte orden till. Johannes ser något som liknar ett hav. I tabernaklet fanns ett runt mindre bronskärl där prästerna tvättade sina händer och fötter innan de gjorde tjänst, se 2 Mos 30:17-18. Det var gjort av brons som använts som speglar, se 2 Mos 38:8. Vattnet måste ha glittrat och reflekterats i materialet så det såg ut som ett hav. När Salomo byggde templet utvidgades karet så det blev en större cirkulär bassäng. Diametern var 4,5 meter och djupet var drygt två meter och den kallas just ”havet”, se 1 Kung 7:23. Nästa gång Johannes ser glashavet är det blandat med eld, se Upp 15:2.]</i> <pb/>Mitt för tronen och runt omkring den stod fyra varelser <i>(levande väsen, djur)</i> som hade fullt med ögon framtill och baktill. <i>[De många ögonen symboliserar intelligens och att de vakar över tronen.]</i>


text:
<pb/>Den första varelsen liknade ett lejon. <pb/>Den andra en ung tjur. <pb/>Den tredje hade ett ansikte som en människa. <pb/>Den fjärde liknade en flygande örn. <pb/><i>[Det är inte helt klart vad dessa fyra varelser är eller symboliserar. Eftersom de tillber vid Guds tron är de skapade. De verkar vara en kombination av keruberna i Hesekiel 10 och seraferna i Jesaja 6, som också sjöng ”helig, helig, helig”. Dessa fyra varelser finns också med när de första sigillen i bokrullen öppnas, och säger då ”kom”, se kapitel 6. De fyra varelserna representerar också de fyra stora grupper som Gud skapade på jorden - fåglar, vilda djur, tama boskap och människor, se 1 Mos 1:20-28. Örnen är den främsta av fåglarna, lejonet de vilda djurens konung, osv. En tolkning är att allt skapat på jorden är tänkt att tillbe Gud.]</i>


text:
<pb/>De fyra varelserna <i>(levande väsendena, djuren)</i> hade vardera sex vingar, varje vinge var täckt med ögon runt omkring <i>(på alla sidor)</i>, både på insidan och på utsidan. Dag och natt sade de <i>[sjöng de]</i> utan uppehåll: <pb/>”Helig, helig, helig <pb/>är Herren Gud, den Allsmäktige <i>(Allhärskaren)</i>, <pb/>han som var och som är och som kommer.”


text:
<pb/>När <i>(varje gång som)</i> dessa varelser prisar, ärar och tackar honom som sitter på tronen och som lever i evigheternas evigheter,


text:
då faller de tjugofyra äldste ner inför honom som sitter på tronen och tillber honom som lever i evigheternas evigheter. De lägger ner sina segerkransar inför tronen <i>[i respekt och vördnad]</i> och säger:


text:
<pb/>”Du är värdig, vår Herre och Gud, <pb/>att ta emot <pb/><t>pris <i>(lov, härlighet)</i></t> <t>och ära</t> <t>och makt,</t> <pb/>för du har skapat allt. <pb/>Genom din vilja <i>(till ditt välbehag)</i> kom det till <pb/>och blev skapat.”


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> en bokrulle i högra handen på honom som satt på tronen. <i>[Johannes såg boken ligga på Guds öppna hand. Att det är den högra handen beskriver makt och auktoritet över dess innehåll.]</i> Bokrullen hade text på båda sidor och var förseglad med sju sigill. <pb/><i>[I vanliga fall skrev man bara på en sida. Att bokrullen hade text på båda sidorna beskriver att inget mer kan läggas till, den är fulländad. Utifrån sammanhanget gäller texten världens framtid och Guds frälsningshistoria fram till dess avslutning. Här finns beskrivningen hur Guds rike ska råda på jorden.</i> <pb/><i>Bokrullen, förseglingar och templet för också tankarna till lagen om återlösare som beskrivs i 3 Mos 25. Det finns ett exempel på hela denna process i Jeremia kapitel 32. Mitt under en belägring av Jerusalem, av Babylons kung Nebukadnessar, får Jeremia ett ord från Herren att återköpa en bit mark från sin kusin. Denna konkreta profetiska handling visar på framtidshopp. Det kommer att bli fred. Marken kommer att köpas tillbaka och få sin rätta ägare. Inför vittnens närvaro nedtecknades exakt samma köpekontrakt på två papyrusark. Båda rullades ihop, den ena förseglades med sigill medan den andra förblev öppen så den kunde läsas. Vid en konflikt om ett landområde kunde en präst bryta sigillen, öppna originalhandlingen, och avgöra tvisten.</i> <pb/><i>Jesus är domaren som kan återlösa jorden som just nu är ”belägrad”. Paulus beskriver hur hela skapelsen ligger under förgängelsen, men en dag ska bli återlöst, se Rom 8:19-23.]</i>


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> en väldig <i>(mäktig, stark)</i> ängel som ropade med hög röst: ”Vem är värdig att öppna bokrullen och bryta dess sigill?”


text:
Men ingen i himlen eller på jorden eller under jorden <i>[Hades, de dödas plats]</i> kunde öppna bokrullen eller se in i den. <pb/><i>[Den som kan se dess innehåll kan förutse och skapa framtiden och därmed påverka historien. Ingen i hela universum, inget väsen i himlen, ingen nu levande på jorden eller någon som har levt var värdig.]</i>


text:
<pb/>Jag <i>[Johannes]</i> grät högt för att det inte fanns någon som var värdig att öppna bokrullen eller se in i den.


text:
Då sade en av de <i>[tjugofyra]</i> äldste till mig: ”Gråt inte! Se, lejonet av Juda stam <i>[1 Mos 49:9-10]</i>, Davids rotskott <i>[Jes 11:1, 10]</i>, har segrat <i>(triumferat)</i>. Han kan öppna bokrullen och bryta de sju sigillen.” <pb/><i>[I synen i förra kapitlet fram tills nu har Gud Fadern på tronen, den helige Ande och allt skapat tydligt framträtt. Nu kommer crescendot i synen - lejonet av Juda stam och Davids rotskott. Två välkända messianska uttryck från Gamla Testamentet. Jakob profeterade i 1 Mos 49:10 över Juda: ”Spiran skall inte vika från Juda, inte härskarstaven från hans fötter, förrän han som den tillhör kommer och folken blir honom lydiga.” Nu slår denna profetia in, se även Jesu släkttavla i Matt 1:2 och Luk 3:33.]</i>


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> ett Lamm <i>[en årsgammal bagge]</i> som stod i mitten, mellan tronen och de fyra varelserna och de <i>[tjugofyra]</i> äldste. <pb/><i>[I föregående vers ”hör” Johannes om ett lejon som har segrat, se vers 5. När nu på nytt ser är det istället ett lamm som visar sig. Följande tre beskrivningar gör det helt klart att det är den uppståndne Jesus som Johannes får se manifesterad centralt i mitten i av tronrummet.]</i> <pb/>Det såg ut som det hade blivit slaktat, <pb/><t>hade sju horn <i>[en symbol för fullkomlig styrka och makt]</i></t> <t>och sju ögon <i>[allseende]</i>, som är Guds sju andar utsända över hela jorden.</t> <pb/><i>[De sju andarna är troligtvis en symbol på den helige Ande som är fullkomlig, se Upp 1:4. Tidigare i Upp 4:5 såg Johannes de sju andarna som sju brinnande facklor nära Gud Fadern på tronen. Samme helige Ande syns nu nära det slaktade lammet - Guds Son.]</i>


text:
När han tagit bokrullen, föll de fyra varelserna och de tjugofyra äldste ner inför Lammet. Var och en hade en harpa och skålar av guld fulla med rökelse, som är de heligas böner. <i>[En ängel lyfter sedan upp dessa på altaret, se Upp 8:3.]</i>


text:
Och de sjöng en ny sång: <pb/>”Du är värdig att ta bokrullen och bryta dess sigill, <pb/><t>för du har blivit slaktad,</t> <pb/>och med ditt blod har du friköpt människor åt Gud <pb/><t>av alla stammar</t> <t>och språk</t> <t>och länder</t> <t>och folk.</t>


text:
<pb/>Du har gjort dem till ett kungarike <pb/><t>och till präster åt vår Gud,</t> <t>och de ska regera på jorden.”</t>


text:
<pb/><i>[Johannes ser ännu en dimension i sin syn och hans perspektiv vidgas ännu mer.]</i> <pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i>, och jag hörde rösten av många änglar som stod runt omkring <i>(som i en yttre cirkel på alla sidor om)</i> tronen och väsendena och de <i>[tjugofyra]</i> äldste <i>[som stod närmast tronen]</i>. Deras antal var myriaders myriader, och tusen och åter tusen. <pb/><i>[En myriad betecknar det högsta talvärdet i grekiskan som är 10 000, men används också bildligt talat för att beskriva en oräknelig mängd.]</i>


text:
<pb/>De sade med hög <i>(stark)</i> röst: <pb/>”Lammet som blev slaktat är värdigt att ta emot: <pb/><t>makten <i>(grekiska ”dynamis”, kraften och kapaciteten att utföra Guds gärningar)</i></t> <t>och rikedomen</t> <t>och visheten</t> <t>och kraften <i>(grekiska ”ischys”, förmågan, styrkan att genomföra Guds gärningar)</i> <pb/>och äran</t> <t>och priset <i>(lovet, härligheten)</i></t> <t>och tacksägelsen <i>(lovprisningen)</i>.”</t> <pb/><i>[Dessa sju substantiv är samlade under en bestämd artikel i grekiskan, vilket gör att de bildar en enhet. Talet sju står för fulländning och fullkomlighet och det förstärker att Jesu död på korset är det fullkomliga priset som är värd all tillbedjan! Tre av dessa substantiv sade de tjugofyra äldste i sin lovsång. Dock är de i omvänd ordning - pris, ära och makt, se 4:11. Här är nu tillbedjan fulländad när en oräknelig mängd prisar honom.]</i>


text:
<pb/>Allt skapat i himlen och på jorden och under jorden och på havet, ja, allt som finns i dem hörde jag säga: <pb/>”Honom som sitter på tronen <i>[Fadern]</i> <pb/><t>och Lammet <i>[Jesus]</i></t> <pb/>tillhör <pb/><t>tacksägelsen <i>(lovprisningen)</i>,</t> <t>och priset <i>(lovet, härligheten)</i></t> <t>och äran</t> <t>och makten <i>(grekiska ”kratos”, kraften att regera)</i></t> <pb/>i evigheternas evigheter.”


text:
<pb/>De fyra väsendena <i>[Upp 4:6-11]</i> sade: ”Amen” <i>(låt det ske så)</i>. <pb/>De äldste <i>[Upp 4:4]</i> föll ner och tillbad. <pb/><i>[I detta crescendo av lovprisning prisar hela skapelsen Fadern och Sonen. I ett kiastiskt mönster ramas kapitel 4-5 in med en beskrivning hur de fyra väsendena och de tjugofyra äldste tillber, se Upp 4:6; 4:4.]</i>


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> när Lammet bröt <i>(öppnade)</i> ett <i>[det första]</i> av de sju sigillen <i>(inseglen)</i>. <pb/>Då hörde jag en av de fyra varelserna <i>[det som liknade ett lejon, se Upp 4:7]</i> säga med en röst som åskan <i>[mäktig och kraftfull]</i>: ”Kom!” <pb/><i>[Tidigare hade Johannes hört Kristus röst som en basun och dånet av väldiga vatten, se Upp 1:10, 15. Denna röst kommer däremot från en av de fyra varelserna framför tronen, se Upp 4:6-11. Detta är den första beskrivningen av deras röster och i så fall den varelse som ”liknade ett lejon”, se Upp 4:7.]</i>


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i>, och se <i>(en uppmaning att vara uppmärksam på vad som följer)</i> en vit häst, och han som satt på den hade en båge <i>[antingen en pilbåge eller en symbol på löfte]</i>. Han fick en segerkrans, och han drog ut som segerherre för att segra. <pb/><i>[De dubbla verben ”såg” och uppmaningen ”se” ger uttryck för en kontrast och en ny dimension i synen, samma fras återkommer i vers 5 och 8. Bågen tillsammans med segerkransen och beskrivningen att ”han går ut för att segra” verkar tala om krig. Bågen kan också symbolisera att ryttaren kommer med löfte om fred. De fyra hästarna hör ihop, se Sak 6:1-8. Det finns likheter med Jesus som kommer på en vit häst, se Upp 19:11-16, men troligare är att det är en falsk messias. Den vita hästen och ryttaren kan symbolisera de initiala fredliga löften en erövrare först ger. Om man ser en parallell till Matt 24:4-5, 24, så gäller den första varningen just falska messiasfigurer som ska förleda många.]</i>


text:
<pb/>När Lammet bröt det andra sigillet, hörde jag den andra varelsen <i>[som liknade en tjur, se Upp 4:7]</i> säga: ”Kom!”


text:
<pb/>En annan häst kom ut, en eldröd, och han som satt på den fick makt att ta bort freden från jorden så att människor skulle slakta varandra. Och han fick ett stort svärd.


text:
<pb/>När Lammet bröt det tredje sigillet, hörde jag den tredje varelsen <i>[som hade ett ansikte som en människa, se Upp 4:7]</i> säga: ”Kom!” <pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i>, och se <i>(en uppmaning att vara uppmärksam på vad som följer)</i> en svart häst, och han som satt på den hade en våg i sin hand.


text:
Och jag hörde liksom en röst mitt bland de fyra varelserna: ”Ett mått vete <i>[grekiska ”choinix”, en dagsranson, omkring en liter]</i> för en denar <i>[den vanliga dagslönen för en arbetare]</i> och tre mått <i>[omkring tre liter]</i> korn för en denar. <i>[Mer än ett tiodubbelt matpris.]</i> Däremot <i>[oliv-]</i> oljan och vinet får du inte skada.” <pb/><i>[Efter svärdet, som talar om krig, kommer ofta svält. Det kan också ha att göra med kraftig inflation och en ekonomisk obalans.]</i>


text:
<pb/>När Lammet bröt det fjärde sigillet, hörde jag den fjärde varelsen <i>[som liknade en örn, se Upp 4:7]</i> säga: ”Kom!”


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i>, och se <i>(en uppmaning att vara uppmärksam på vad som följer)</i> en grön häst, och han som satt på den hette Döden, och Hades <i>(dödsriket, helvetet)</i> följde honom. De fick makt över en fjärdedel av jorden, att döda med svärd och med svält och med pest och genom jordens vilda djur. <i>[I domen över Jerusalem nämns svält, vilddjur, svärd och pest, se Hes 14:21.]</i> <pb/><i>[Det grekiska ordet för den fjärde hästens färg är chloros. Ordet används genomgående i Bibeln för grönska och det gröna gräset, se Upp 8:7; 9:4; Mark 6:39. Ordet användes även bland grekerna om den gulgröna färgen på en sjuk persons hud. Brevets läsare associerade säkert till Sakarja 6 där han ser röda, svarta, vita och spräckliga hästar. Jämför man Sakarjas och Johannes syn motsvarar den vita och svarta färgen varandra exakt, medan Sakarjas röda färg har intensifierats till eldröd. Den spräckliga färgen motsvarar den sista grönaktiga chloros-färgade hästen. Ytterligare en ledtråd till den sista hästens färg finns i Sak 1:8, där ordet för vinranka används för att beskriva den spräckliga hästens kulör. Vinrankan är först ljusgrön när den skjuter skott, mörknar för att sist bli brunaktig. Det verkar som den sista hästen är grön, med flera gulgröna eller bruna nyanser. Syftar dessa färger på riken kan det finnas en koppling till Nebukadnessars syn med en staty med fyra delar. Den fjärde, foten som bestod av både lera och järn som blandats, symboliserade att det ska vara ett splittrat rike, se Dan 2:36-40.]</i>


text:
<pb/><i>[De fyra första sigillen handlade om världen, medan de tre sista sigillen rör den osynliga världen.]</i> <pb/>När Lammet bröt det femte sigillet, såg jag under altaret själarna av dem som hade blivit slaktade för Guds ord och för vittnesbördet som de hade.


text:
De ropade med stark röst: ”Herre, du som är helig och sann! Hur länge ska det dröja innan du dömer jordens invånare och straffar dem för vårt blod?”


text:
Och var och en av dem fick en vit dräkt, och de blev tillsagda att vila ännu en liten tid, tills deras medtjänare och bröder, som skulle dödas liksom de, hade blivit fulltaliga.


text:
<pb/>Och jag såg när Lammet bröt det sjätte sigillet. Då blev det en stor jordbävning. Solen blev svart som en sorgdräkt, och hela månen blev som blod. <i>[Joel 2:31]</i>


text:
Himlens stjärnor föll ner på jorden, som när fikonträdet fäller sina omogna frukter när det skakas av en kraftig vind.


text:
Och himlen försvann som när en bokrulle rullas ihop, och alla berg och öar flyttades från sina platser. <i>[Jesaja beskriver samma händelse med samma språkbruk, se Jes 34:4.]</i>


text:
<pb/>Jordens kungar och deras stormän <i>[ländernas högsta politiska ledare]</i> och befälhavarna <i>[militära ledare]</i>, de rika och mäktiga <i>[med ekonomiskt inflytande]</i> och alla slavar och fria gömde sig i hålor och bland bergens klippor,


text:
och de sade till bergen och klipporna: ”Fall över oss och göm oss för honom som sitter på tronen och för Lammets vrede!


text:
Deras vredes stora dag <i>(tid)</i> har kommit, och vem kan då bestå?” <i>[Luk 23:30]</i> <pb/><i>[Det sjunde sigillet öppnas i kapitel 8. Innan dess får Johannes se ännu en syn i kapitel 7 som har att göra med de troende.]</i>


text:
<pb/>Efter detta såg jag fyra änglar stå vid jordens fyra hörn <i>[de fyra väderstrecken]</i> och hålla tillbaka jordens fyra vindar så att ingen vind skulle blåsa över jorden eller havet eller något träd. <i>[Vind används ofta symboliskt för Guds dom, se Jer 18:17; 49:36-37; Dan 7:2.]</i>


text:
<pb/>Jag såg en annan ängel som kom upp från öster <i>(där solen går upp)</i> med den levande Gudens sigill. Han ropade med stark röst till de fyra änglarna som hade fått makt att skada jorden och havet:


text:
”Skada inte jorden eller havet eller träden förrän vi har satt sigill på vår Guds tjänares pannor!” <pb/><i>[Ännu en gång lånas en bild från Hesekiels vision där en man klädd i linnen får uppdraget att gå igenom staden och rita ett tecken i pannan på alla de som gråter och suckar över synden de ser omkring sig, se Hes 9:4. Längre fram i Uppenbarelseboken tvingas Guds motståndare att ta emot ett märke på högra handen eller pannan, se Upp 13:16.]</i>


text:
<pb/>av Juda stam 12 000 som fått sigillet, <pb/>av Rubens stam 12 000 <i>[den äldsta]</i>, <pb/>av Gads stam 12 000,


text:
<pb/>av Ashers stam 12 000, <pb/>av Naftalis stam 12 000, <pb/>av Manasses stam 12 000 <i>[Josefs ena son, se Jos 14:4]</i>,


text:
<pb/>av Simeons stam 12 000, <pb/>av Levis stam 12 000 <i>[prästerna, som normalt inte räknades upp]</i>, <pb/>av Isaskars stam 12 000,


text:
<pb/>av Sebulons stam 12 000, <pb/>av Josefs stam 12 000 <pb/>och av Benjamins stam 12 000 <i>[den yngsta]</i> som fått sigillet. <pb/><i>[De tolv stammarna härstammar från Jakobs tolv söner. Detta är den enda uppräkningen av stammarna i NT och är ovanlig på flera punkter. Detta är enda gången Juda nämns först, kanske är det för att Jesus var av den stammen, se Matt 1:2; Luk 3:33. Jakobs äldste son Ruben kommer som nummer två och sist kommer den yngste Benjamin, dock kommer de andra inte födelseordning.</i> <pb/><i>Dans och Efraims stam saknas helt och är ersatta med stammarna Levi och Josef för att behålla antalet tolv. Levi tjänade i templet och hade inget landområde, bara några enstaka städer. Kanske nämns inte Dan och Efraim eftersom det var de stammarna som ledde israeliterna in i avgudadyrkan, se 5 Mos 29:18-21; 1 Kung 12:25. En annan förklaring kan finnas i Jakobs sista välsignelser över sina söner där han profeterar att Dan ska vara med och döma, se 1 Mos 49:16. I andra uppräkningar är det inte ovanligt att Josefs namn ersätts av hans två söner, Manasse och Efraim. Speciellt här är dock att bara Manasses namn finns med, se vers 6.</i> <pb/><i>I GT nämns de tolv sönerna 28 gånger. Uppräkningen är ibland baserat på födelseordning, se 1 Mos 29-30; placering i förhållande till tabernaklet, se 4 Mos 2; tilldelat landområde, se Hes 48; de tolv portarna, se Hes 48:30-35.</i> <pb/><i>Ett annat sätt att tolka denna uppräkning är att se den som bild på en militärisk mönstring, se 4 Mos 1. Några kapitel tidigare hörde Johannes om lejonet av Juda som är en tydlig referens till en segerkung, men fick se ett slaktat lamm, se Upp 5:5-6. På motsvarande sätt kan poängen här vara att Johannes ”hör” om en militärisk mönstring, se vers 4, men sedan får se enorm folkskara som ingen kunde räkna, av alla folk och stammar och länder och språk, se vers 9!]</i>


text:
<pb/>Efter detta fick jag se en enorm folkskara som ingen kunde räkna, av alla folk och stammar och länder och språk. De stod inför tronen och inför Lammet, klädda i vita kläder och med palmblad i händerna <i>[redo att fira segern]</i>.


text:
Med hög röst ropade de: <pb/>”Frälsningen tillhör vår Gud <i>[det är tack vare honom som vi är frälsta]</i>, <pb/><t>han som sitter på tronen,</t> <pb/>och Lammet.”


text:
<pb/>Alla änglarna stod i en cirkel omkring tronen och kring de äldste och de fyra varelserna, och de föll ner på sina ansikten inför tronen och tillbad Gud


text:
och sade: <pb/>”Amen <i>(detta är sanningen, låt det ske)</i>: <pb/><t>Lovsången <i>(priset)</i> och</t> <t>härligheten och</t> <t>visheten och</t> <t>tacksägelsen och</t> <t>äran och</t> <t>makten och</t> <t>kraften</t> <pb/>tillhör vår Gud i evigheters evighet. <pb/>Amen.”


text:
<pb/>En av de <i>[tjugofyra]</i> äldste tilltalade sedan mig och frågade: ”Dessa som är klädda i vita kläder, vilka är de och varifrån kommer de?”


text:
Jag svarade honom: ”Min Herre, du vet det.” <pb/><i>[Detta är andra och sista gången en av de tjugofyra äldste talar direkt till Johannes. Den första gången var för att trösta honom för att det inte fanns någon som var värdig att öppna bokrullen, se Upp 5:5. Den äldste ger både en förklaring om varifrån de kommit och vad som väntar dem.]</i> <pb/>Då sade han till mig: ”Det är de som kommer ur det stora lidandet. De har tvättat sina kläder rena och gjort dem vita i Lammets blod.


text:
Därför står de inför Guds tron, och tjänar honom dag och natt i hans tempel <i>[den inre allra heligaste delen, där Guds närvaro bor]</i>, och han som sitter på tronen ska slå upp sitt tält över dem.


text:
’De ska inte längre hungra och inte längre törsta, varken solen eller någon annan hetta ska träffa dem.’ <i>[Jes 49:10]</i>


text:
För Lammet som står mitt för tronen ska vara deras herde och leda dem till livets vattenkällor. ’Gud ska torka varje tår från deras ögon.’ ” <i>[Jes 25:8]</i> <pb/><i>[Det är viktigt att komma ihåg att Johannes inte alltid får se exakt hur den framtida härligheten ser ut. Här återger han svaret han ”hör”. Tidigare i vers 4 ”hörde” han vilka de tolv stammarna var. Johannes skriver mer av vad han sett i sina syner än vad Paulus gör, se 2 Kor 12:1-6. Trots det är det tydligt att han följer den Bibliska principen att ”vi lever här i tro, utan att se”, se 2 Kor 5:7. Johannes skriver även i ett av sina brev att det ännu inte är uppenbart vad vi som Guds barn ska bli, men vi vet med säkerhet att när han uppenbarar sig ska vi bli lika honom, för då ska vi se honom som han verkligen är, se 1 Joh 3:2.]</i>


text:
<pb/><i>[Efter en parallellhandling i kapitel 7 återgår nu berättelsen till de sju sigillen. Det sjunde och sista sigillet ska nu öppnas. Det är först när det sista sigillet bryts som bokrullen kan öppnas.]</i> <pb/>När Lammet <i>[den uppståndne Jesus]</i> bröt det sjunde <i>[sista]</i> sigillet, blev det tyst <i>[stilla, alla bävade]</i> i himlen i omkring en halvtimme. <pb/><i>[Tystnaden markerar att något stort är på väg att hända. Det står i kontrast till den höga volym som beskrivits i föregående kapitel, se Upp 7:10-12. Hela himlen med alla änglar inväntar nu Guds dom över synden och ondskan. Sången som pågått kring tronen dag och natt, se Upp 4:8, stillas för en stund och det verkar som alla håller andan inför vad som ska ske. Ingen specifik dom nämns när det sjunde sigillet öppnas, istället fortsätter berättelsen med de sju basunerna på en gång. Det är troligt att det sjunde sigillet består av och också innehåller de sju basunerna.]</i>


text:
<pb/>Jag såg de sju änglarna som står inför Gud, och åt dem gavs sju basuner <i>(militärtrumpeter)</i>. <pb/><i>[Basunen som användes i militärt syfte, för tankarna på hur Gud träder in i historien med både dom och seger. När israeliterna intog Jeriko bar sju präster sju basuner och de tågade sju varv runt staden, se Jos 6:1-4. Basunen användes för att varna inför en kommande fara. Guds dom är nära förestående. Målet är omvändelse, se Upp 9:21.</i> <pb/><i>Nu introduceras sju änglar som står inför Gud. En av dem kan vara Gabriel. När han blir sänd till jorden för att förmedla budskapet att Sakarias ska bli far till Johannes Döparen säger han: ”Jag är Gabriel. Jag står inför Gud”, se Luk 1:19. I de apokryfiska böckerna Tobit och Enok nämns sju ärkeänglar: Uriel, Rafael, Raguel, Mikael, Sarakael, Gabriel, Remiel. Eftersom talet sju ofta förekommer som en symbol för fulländning och fullkomlighet kan de sju änglarna symbolisera Guds alla änglar.]</i>


text:
<pb/>En annan ängel <i>[Heb 1:14]</i> kom och ställde sig vid altaret med ett rökelsekar av guld. Åt honom gavs mycket rökelse att lägga tillsammans med alla de heligas böner på guldaltaret framför tronen. <i>[Samma beskrivning som i Upp 5:8. Böner beskrivs som rökelse, se Ps 141:2.]</i>


text:
Och röken från rökelsen steg från ängelns hand tillsammans med de heligas böner upp inför Gud <i>[i hans närvaro]</i>.


text:
Ängeln tog rökelsekaret, fyllde det med elden från altaret och kastade ner det på jorden, och det blev åska, dån och blixtar och jorden skakade.


text:
<pb/>De sju änglarna med de sju basunerna gjorde sig redo att blåsa i dem. <pb/><i>[Efter det sjätte sigillet hölls jordens vindar tillbaka, se Upp 7:1. Nu när nu Gudsfolket blivit märkta med Guds sigill i pannan fortsätter serien med basunstötarna. De första fyra var ”naturliga” i det att de påverkade jorden, haven, sötvattnet och himlakropparna. De tre sista drabbar mänskligheten mer direkt.]</i>


text:
<pb/>Den första ängeln <i>[av de sju]</i> blåste i sin basun. <pb/>Då kom hagel och eld, blandat med blod, och kastades ner på jorden. <pb/>En tredjedel av jorden brann upp, <pb/>en tredjedel av träden <i>(fruktträden)</i> brann upp, <pb/>och allt grönt gräs brann upp. <pb/><i>[Hagel och eld motsvarar den sjunde plågan mot Egypten, se 2 Mos 9:13-35. Profeten Joel talar om ”blod och eld” i de sista dagarna, se Joel 2:30-31. Den första domen påverkar vegetationen och rubbar balansen i naturen, vilket i sin tur påverkar livsmedelsförsörjningen.]</i>


text:
<pb/>Den andra ängeln blåste i sin basun. <pb/>Då var det som om ett stort brinnande berg kastades i havet. <i>[Det är något som liknar ett berg, kanske refererar det till ett vulkanutbrott eller en meteor som i sitt släptåg har giftiga gaser. Andra förslag är att det är ett symboliskt uttryck för miljöförstöringen i havet eller en atombomb. Världshaven täcker två tredjedelar av jordens yta. Babylon liknas vid ett berg, se Upp 18:21; Jer 51:25.]</i> <pb/>En tredjedel av havet förvandlades till blod,


text:
<pb/>en tredjedel av allt liv i havet dog, <pb/>och en tredjedel av alla fartyg gick under. <pb/><i>[Vattnet som förvandlas till blod liknar den första plågan mot Egypten, se 2 Mos 7:14-21.]</i>


text:
<pb/>Den tredje ängeln blåste i sin basun. <pb/>Då föll en stor stjärna från himlen, brinnande som en fackla <pb/><t>och den föll över en tredjedel av floderna och vattenkällorna.</t>


text:
<pb/>Stjärnans namn är Malört <i>(grekiska ”apsinthos”)</i>. <pb/><i>[Malört är en växt med en grönaktig bitter olja. Den är ofta en symbol på sorg, se Ords 5:5; Jer 9:15.]</i> <pb/>En tredjedel av vattnen förvandlades till malört, <pb/><t>och många människor dog av vattnet som hade blivit bittert.</t> <pb/><i>[På samma sätt som den andra basunen finns likheter med den första plågan i Egypten som förstörde dricksvattnet. Det finns även likheter med ökenvandringen där vattnet blev bittert i Mara, se 2 Mos 15:23-25.]</i>


text:
<pb/>Den fjärde ängeln blåste i sin basun. <pb/>Då träffades en tredjedel av solen <pb/><t>och en tredjedel av månen</t> <t>och en tredjedel av stjärnorna,</t> <pb/>så att en tredjedel av dem förmörkades <pb/><t>och dagen förlorade en tredjedel av sitt ljus,</t> <t>och natten likaså.</t> <pb/><i>[Att solen förmörkas liknar den nionde plågan då Egypten drabbas av tre dagars mörker, se 2 Mos 10:21-23.]</i>


text:
<pb/><i>[En varning ges nu att de tre sista basunstötarna kommer få ännu större konsekvenser för jordens invånare än de fyra första.]</i> <pb/>Och jag såg, och hörde en örn som flög uppe på himlen och ropade med stark röst: <pb/>”Ve <i>(uttryck för intensiv förtvivlan)</i>, <pb/>ve <i>(uttryck för intensiv förtvivlan)</i>, <pb/>ve <i>(uttryck för intensiv förtvivlan)</i> <pb/><t>över jordens invånare <i>[de ogudaktiga, se Upp 6:10]</i></t> <t>för de basunstötar som är kvar,</t> <t>när de tre andra änglarna blåser i sina basuner!”</t> <pb/><i>[De tre veropen beskriver de tre avslutande basunstötarna: Första veropet - 5:e basunen, Upp 9:1-12 Andra veropet - 6:e basunen, Upp 9:13-21 Tredje veropet - 7:e basunen, Upp 11:14-13:18.</i> <pb/><i>Detta är den andra av tre örnar som nämns i Uppenbarelseboken. En av de fyra varelserna kring tronen liknade en örn, se Upp 4:7-8. Varelsernas trefaldiga ”helig, helig, helig” står i kontrast till de trefaldiga veropen här. Den tredje och sista referensen till en örn är i Upp 12:1 där den ger beskydd.]</i>


text:
<pb/><i>[Hittills har plågorna indirekt påverkat mänskligheten. Från och med den femte basunen riktar sig plågorna mot människorna. I den judiska världsbilden finns himlen ovan, och dödsriket under jorden. Nu släpps demoniska makter upp ur jorden som liknas med gräshoppor och skorpioner. När de sjuttio utsända lärjungarna återvänder till Jesus förundras de över att demonerna lyder dem. Jesus säger då att han har sett Satan slungas ner från himlen. Sedan liknar han de onda andemakterna vid just skorpioner och ormar, se Luk 10:17-19.]</i> <pb/>Den femte ängeln blåste i sin basun. <pb/>Då såg jag en stjärna som hade fallit från himlen ner på jorden, och den fick nyckeln till avgrundens brunn <i>(det bottenlösa djupet)</i>. <pb/><i>[Grekiska ”abyssos” är de dödas plats, se Rom 10:7. Det är också ett fängelse för demoner, se Luk 8:31; 2 Pet 2:4. Det är där Satan kommer att bindas i 1 000 år, då Jesus regerar på jorden, se Upp 20:1-3. Det är ur avgrunden vilddjuret stiger upp, se Upp 11:7; 17:8. Avgrunden är inte samma sak som ”eldsjön”, det slutgiltiga platsen för Satan och alla som följer honom, se Upp 20:10. Avgrunden är en andlig dold värld som står under Guds auktoritet, se Upp 20:1. Johannes ser inte själva fallet av stjärnan. Den är redan på jorden och kan referera till stjärnan Malört i föregående kapitel, se Upp 8:10-11. Ängeln med nyckeln, se 20:1 eller Satan, se Upp 12:4; Jes 14:12.]</i>


text:
<pb/>Den öppnade avgrundens brunn, och rök steg upp ur brunnen som röken från en stor ugn, och solen och luften förmörkades av röken från brunnen.


text:
De blev tillsagda att inte skada markens gräs eller något annat grönt eller något träd, utan bara de människor som inte hade Guds sigill på pannan.


text:
De fick inte tillåtelse <i>[av Gud]</i> att döda dem, men de fick plåga dem i fem månader <i>[en begränsad tid, identisk med en naturlig skorpions livslängd]</i>, och smärtan från dem var som smärtan när en skorpion sticker en människa.


text:
I de dagarna ska människorna söka döden men inte finna den, de ska längta efter att dö men döden ska fly ifrån dem.


text:
<pb/>Gräshopporna såg ut som hästar rustade till strid. På sina huvuden hade de något som liknade segerkransar av guld, och deras ansikten var som människors ansikten.


text:
och bröstpansar som av järn. Och dånet från deras vingar var som dånet från stridsvagnar med många hästar som stormar fram till strid.


text:
De hade stjärtar och gaddar som skorpioner, och i stjärten låg deras makt att skada människorna i fem månader.


text:
Som kung över sig har de avgrundens ängel, som på hebreiska kallas Abaddon och på grekiska Apollyon. <i>[Båda orden betyder ”förstörare” och syftar på döden eller Satan, se även Job 26:6; 28:22; Ords 15:11.]</i>


text:
<pb/>Den sjätte ängeln blåste i sin basun. <i>[Den sjätte basunen motsvarar också det andra veropet, se 8:13; 11:14.]</i> <pb/>Då hörde jag en röst från de fyra hornen på guldaltaret inför Gud,


text:
och den sade till den sjätte ängeln som hade basunen: ”Släpp lös de fyra änglar som är bundna vid den stora floden Eufrat.”


text:
<pb/>De fyra änglarna som hade hållits redo för den timmen och den dagen och den månaden och det året släpptes lösa för att döda en tredjedel av människorna.


text:
Antalet ryttare i dessa ryttarhärar var tjugo tusen gånger tio tusen <i>(200 miljoner)</i>. Jag hörde deras antal. <i>[När Johannes skrev detta var hela jordens befolkning omkring 200 miljoner och den romerska armén 300 000. En armé på 200 miljoner ryttare måste ha varit en ofattbar siffra, som om den ska tolkas bokstavligt, först kunde bli aktuell när jordens befolkning ökade till miljarder på 1900-talet.]</i>


text:
<pb/>I min syn såg hästarna och deras ryttare ut så här: ryttarna hade eldröda, mörkblå och svavelgula bröstpansar. Hästarna hade huvuden som lejon, och ur deras munnar kom eld och rök och svavel.


text:
Av dessa tre plågor dödades en tredjedel av människorna, av elden och röken och svavlet som kom ur deras munnar.


text:
Hästarnas makt ligger i deras mun och deras svansar, för deras svansar liknar ormar och har huvuden, och med dessa gör de skada.


text:
<pb/><i>[Den sjätte basunen har ljudit och den andra serien av verop går mot sitt slut. Man skulle kunna tro att fem månaders plågor, se vers 5, följt av död från eld och svavel skulle fört människorna till omvändelse. Det mest skrämmande med Upp 9 är inte basundomarna, utan synden som människorna försätter begå. I vers 20-21 beskrivs två områden. Det är det religiösa. Bakom de skapade avgudabilderna som dyrkas finns en ond makt. Som det går med religionen, så blir det också med moralen. I vers 21 beskrivs hur man fortsätter leva som förut med samma förakt för Gud och hans bud.]</i> <pb/>Resten av människorna <i>[två tredjedelar, se vers 15]</i>, de som inte dödades av dessa plågor, omvände sig ändå inte från sina händers verk. <pb/>De slutade inte att tillbe onda andar <i>(demoner)</i> <pb/><t>och avgudabilder av guld, silver, brons, sten och trä</t> <t>som varken kan se eller höra eller gå.</t>


text:
<pb/>De omvände sig inte från <i>(förändrade inte sitt tankesätt mot)</i>: <pb/>mord, <pb/>droger <i>(svartkonst, ockult verksamhet)</i>, <pb/><i>[Grekiska ordet ”pharmakos”, vårt ord farmaceut kommer från detta ord. Ofta kombinerades droger och magi, så därför översätts ordet ibland till svartkonst.]</i> <pb/>sexuell omoral <pb/><i>[Det grekiska ordet ”pornea” används här och grundordet betyder ”att sälja sig till slaveri”. Vårt ord ”pornografi” är ett sammansatt ord av just detta ord ”pornea” och ”grafo”, som betyder ”något skrivet eller tecknat”, dvs. en beskrivning antingen i text eller grafiskt av någon som säljer sig sexuellt.]</i> <pb/>och stölder. <pb/><i>[De mänskliga synderna är av två sorter, se Luk 10:27. I vers 20 handlar det om synd mot Gud, de första fyra buden, se 2 Mos 20:1-10. I vers 21 räknas några synder upp mot andra människor, se 2 Mos 20:12-17.]</i>


text:
<pb/><i>[Hittills har Johannes sett allt i den andra synen, som startade i kapitel 4, från himlen. Perspektivet verkar nu skifta från himlen till jorden. Johannes blir även personligt involverad i synen när han får äta bokrullen.]</i> <pb/>Sedan såg jag en annan väldig <i>(mäktig, stark)</i> ängel <i>(budbärare)</i> komma ner från himlen. <i>[Detta är en annan ängel än den som ställde frågan vem som kunde öppna bokrullen med de sju sigillen, se Upp 5:2]</i>. <pb/>Ängeln <i>(budbäraren)</i> var klädd <i>(svept)</i> i ett moln <i>[som ofta beskriver Guds närvaro, se 2 Mos 16:10; Luk 9:34]</i>, <pb/><t>med regnbågen <i>[som är ett tecken på Guds förbund och hans trofasthet, se 1 Mos 9:11-17]</i> över sitt huvud.</t> <pb/>Hans ansikte var som solen <i>[liknar beskrivningen av Jesus i Upp 1:16]</i> <pb/><t>och hans ben som eldpelare. <i>[Under uttåget ur Egypten ledde Gud israeliterna med en eldstod, se 2 Mos 13:21.]</i></t>


text:
<pb/>I <i>[vänstra]</i> handen hade han en liten bokrulle som var öppnad. <pb/><i>[Johannes konstruerar ett nytt grekiskt ord ”biblaridion”, ”liten bokrulle”. Ordet används bara här och i vers 9-10. Kanske för att särskilja denna bokrulle från den förseglade bokrullen, grekiska ”biblion”, som Lammet tog ur Guds högra hand, se Upp 5:7. Den förseglade bokrullen i kapitel 4-5 skildrade hela den framtida historien. Här kan det vara en bokrulle som symboliserar slutfasen, vilket placeringen mellan den sjätte och sjunde basunen kan indikera. Ängeln håller bokrullen i sin vänstra hand eftersom han senare lyfter upp den högra mot himlen, se vers 5. Rullen verkar innehålla den skrivna ordern för det uppdrag ängeln är på väg att fullborda på jorden. Att den är öppnad beskriver att tiden för Guds slutgiltiga dom är inne, se vers 6. Boken är liten i förhållande till den väldige ängelns hand, men även för Johannes var den inte större än att han senare kunde ”äta upp” den.]</i> <pb/>Ängeln satte sin högra fot på havet <pb/><t>och sin vänstra på jorden</t> <t><i>[beskriver både den enorma storleken på ängeln, men också hans auktoritet över hela jorden]</i></t>


text:
<pb/>och ropade med stark röst <pb/><t>som ett rytande lejon. <i>[Hos 11:10; Amos 3:8]</i></t> <pb/><i>[Alla änglar är mäktiga och starka, se Ps 103:20. Somliga har större kraft och auktoritet än andra. Denna ängel, och den som Johannes tidigare sett i Upp 5:2, benämns som mäktig och stark. Denna ängel har påfallande likheter med beskrivningarna av den uppståndne Jesus som skildras i inledningen, se Upp 1:7, 15, 16. Det kan vara Jesus Kristus som uppenbarar sig som en ängel och budbärare, detta har skett många gånger i GT, dock inte i NT. I så fall är den lilla bokrullen identisk med den tidigare förseglade rullen, se Upp 5:1. Ängelns position på både hav och land visar på fullständigt ägarskap över hela jorden. Budskapet berör hela jorden. Snart kommer Antikrist under en kort tid regera, men innan det sker ska Guds Son göra anspråk på jorden, se Ps 2:6-9. Satan ryter som ett lejon för att skrämma, se 1 Pet 5:8. Lejonet av Juda ryter för att kungöra sin seger, se Ps 95:3-5; Jes 40:12-17.]</i> <pb/>När han hade ropat, <pb/><t>talade de sju åskorna <i>(tordönen)</i> med sina röster.</t>


text:
<pb/>När de sju åskorna hade talat skulle jag just skriva <i>[ner vad de sagt, på Jesu uppmaning Upp 1:19]</i>, men jag hörde en röst från himlen: ”Försegla det som de sju åskorna har sagt och skriv inte ner det.” <pb/><i>[Uppenbarelsebokens huvudsakliga uppgift är inte att dölja Guds syften, utan att uppenbara dem, se Upp 22:10. Vad ”de sju åskorna” sade är den enda delen i denna bok som är dold. Guds röst liknas ofta vid åska, se Ps 29; Job 26:14; Joh 12:28-29, och sju står ofta för något fulländat och fullkomligt. I Upp 4:5 står det att det kom ”åska från tronen”, vilket också indikerar att det är Guds röst Johannes hörde. Åska är ofta förknippad med dom, se 1 Sam 2:10; Upp 8:5; 11:19; 16:18. Troligtvis talar denna röst om Guds fullständiga och slutgiltiga dom över jorden. Det är dock meningslöst att spekulera kring vad som sades, se 5 Mos 29:29.]</i>


text:
och svor vid honom <pb/><t>som lever i evigheters evighet <i>[Dan 12:7]</i>,</t> <t>som har skapat himlen och det som finns i den</t> <t>och jorden och det som finns på den</t> <t>och havet och det som finns i det:</t> <pb/>”Ingen mer fördröjning <i>(väntan är över, tidsfristen är ute)</i>. <pb/><i>[Nu finns ingen återvändo, den sista delen i Guds plan sätts i verket, se 2 Pet 3:9. Här används ordet ”chronos” för tid. Ordagrant står det ”ingen mer tid”. Det kan dock inte betyda att tiden skulle upphöra för att gå in i en ”tidlös evighet”. Uppenbarelseboken talar om mätbar tid både på jorden och i himlens värld, se Upp 8:1; 10:7; 12:1.]</i>


text:
<pb/>Men i de dagarna när den sjunde ängelns röst hörs och han ska börja blåsa i sin basun <i>[se Upp 11:15]</i>, då är Guds hemlighet fullbordad, så som han har förkunnat i det evangelium han gett sina tjänare profeterna.” <pb/><i>[Frasen ”Guds hemlighet” används av Paulus om Kristus, se Kol 2:2. Det profeterna i GT har sagt - att Kristus en dag ska komma tillbaka och regera - är på väg att fullbordas. När den sjunde basunen ljuder i nästa kapitel, börjar de händelser som leder till Satans slutgiltiga besegrande. Se även Amos 3:7; 1 Pet 1:10-12.]</i>


text:
<pb/>Rösten som jag hade hört från himlen talade till mig igen och sade: ”Gå och ta den öppnade bokrullen ur handen på ängeln som står på havet och på jorden.”


text:
Jag gick då bort till <i>[den stora]</i> ängeln och bad honom ge mig den lilla bokrullen. Han svarade mig: ”Ta den och ät upp den! Den ska svida i din mage <i>[ge halsbränna, eftersom budskapet handlar om Guds dom, se Hes 2:10]</i> men vara söt som honung i din mun <i>[eftersom det är Guds ord och också handlar om nåd och frälsning]</i>.” <pb/><i>[Att ”äta bokrullen” illustrerar hur Johannes måste bli ett med det profetiska budskapet på samma sätt som maten vi äter blir en del av oss och ger liv åt kroppen. Bibeln beskrivs ofta som bröd, se Matt 4:4; mjölk, se Heb 5:11-14; kött, se 1 Kor 3:2; honung, se Ps 119:103; 19:9-10. Hesekiel var med om en liknande upplevelse, Hes 2:8-3:3. Att bokrullen både svider i magen och smakar sött innebär att den talar både om dom och frälsning, se Ps 119:103; Jer 15:16; Hes 2:8-3:3.]</i>


text:
<pb/>Jag tog bokrullen ur ängelns hand och åt upp den, och i min mun var den söt som honung. Men när jag hade ätit den sved det i min mage.


text:
Sedan sade han till mig: ”Du måste profetera på nytt om många folk och länder <i>(folkslag)</i> och språk och kungar.”


text:
<pb/><i>[Johannes befinner sig fortfarande på jorden i sin syn. Från att ha sett land och hav ser han nu den heliga staden Jerusalem. Rösten från himlen fortsätter att tala, se 10:8. Eftersom vittnena kallas ”mina vittnen” måste det vara Gud som talar, se vers 3.]</i> <pb/>Jag fick en mätstång som liknade en stav, och han sade: <pb/>”Stå upp och mät Guds tempel och altaret och dem som tillber där inne.


text:
Men lämna templets yttergård och mät den inte, för den är given åt hedningarna och de ska trampa <i>(ockupera)</i> den heliga staden <i>[Jerusalem]</i> under sina fötter i fyrtiotvå månader <i>[vilket motsvarar 3,5 år, se även Dan 7:25; 12:7; 12:11-12]</i>. <pb/><i>[Både Hesekiel och Sakarja har liknande syner med en man med en mätstav, se Hes 40:3; Sak 2:1-2. Vid dessa tillfällen verkade mätningen symbolisera gudomligt beskydd, se Sak 1:16.]</i>


text:
<pb/>Jag ska låta mina två vittnen profetera under 1260 dagar <i>[motsvarar också 3,5 år - 42 månader med 30 dagar i varje månad]</i>, klädda i säcktyg.” <pb/><i>[Eftersom dessa två vittnen är hatade av alla jordens folk och man vill skada dem, se vers 5, handlar deras profetiska tal troligtvis om synd och Guds dom.]</i>


text:
<pb/>Dessa <i>[vittnen]</i> är de två olivträden och de två ljusstakarna <i>[ljusbärarna]</i> som står inför jordens Herre. <pb/><i>[För att ett vittnesbörd ska vara sant krävs två vittnen, se 5 Mos 19:15. Bilden med en ljusstake och två olivträd återfinns i Sakarja kapitel fyra. Där symboliserar de två olivträden ståthållaren Serubbabel, se Hagg 2:21, och översteprästen Josua som Gud använde för att bygga upp templet igen efter befrielsen från fångenskapen i Babylon 500 f.Kr. Det är därför troligt att de två vittnena här också är två verkliga personer. Det är möjligt att de också har en roll i templets återuppbyggande.</i> <pb/><i>- Eftersom de inte nämns vid namn kan det vara två nu okända personer.</i> <pb/><i>- Enok och Elia, eftersom de inte dog en naturlig död.</i> <pb/><i>- Mose och Elia, eftersom tecknen de gör har samma karaktär och de samtalade med Jesus på förklaringsberget, Elia profeteras att komma tillbaka innan Herrens dag och föra tillbaka judar till sina fäders tro, se Amos 4:5-6.</i> <pb/><i>Andra förslag är att de två olivträden talar symboliskt för lagen och evangeliet, GT och NT. Eftersom de sju lampställen tidigare syftade på församlingar, se Upp 1:20, har det föreslagits att dessa två lampställ syftar på de två församlingarna utan kritik, Smyrna och Filadelfia.]</i>


text:
<pb/>Om någon vill skada dem, kommer eld ur deras mun och förtär deras fiender. <i>[Profetiska ord om dom liknas vid eld, se Jer 5:14. När Elia talade kom eld från himlen, se 2 Kung 1:10.]</i> Ja, om någon vill skada dem måste han dödas på det sättet.


text:
De har makt att stänga himlen så att inget regn faller under de dagar de profeterar <i>[som Elia gjorde, se 1 Kung 17:1]</i>, och de har makt att förvandla vattnen till blod <i>[som Mose gjorde, se 2 Mos 7:19]</i> och att slå jorden med alla slags plågor så ofta de vill.


text:
<pb/>När de har fullgjort sitt vittnesbörd, ska vilddjuret <i>[Antikrist, som beskrivs mer detaljerat i kapitel 13, se Upp 13:1; 17:8; Dan 7]</i> som kommer upp ur avgrunden <i>[avgrundens brunn, se 9:1]</i> strida mot dem och besegra dem och döda dem. <i>[I Daniels profetia sägs samma sak om det nya elfte hornet som sköt upp senare bland de tio hornen på det fjärde och sista förskräckliga odjuret, se Dan 7:21.]</i>


text:
Deras lik ska bli liggande på gatan i den stora stad som andligt <i>(bildligt, symboliskt)</i> talat kallas Sodom och Egypten och där även deras Herre blev korsfäst. <pb/><i>[Jesus korsfästes strax utanför Jerusalem, se Heb 11:12. Det är troligt att ”den stora staden” syftar på den verkliga staden Jerusalem. Det är den stad där templet står. De symboliska namnen refererar till platser som Gud tidigare i historien dömt. Staden Sodom var känd för sin synd, och då särskilt sexuella perversiteter, se 1 Mos 19. Egypten var ett land som förtryckte Guds folk i slaveri, se 2 Mos 7-12.]</i>


text:
<pb/>I tre och en halv dagar ska människor från alla folk, stammar, språk och nationer <i>(etniciteter)</i> se dem ligga där, och de ska inte tillåta att deras döda kroppar läggs i någon grav. <pb/><i>[På grund av det varma klimatet i Mellanöstern begravdes kroppen samma dag som dödsfallet inträffat. Att inte begrava någon visade på vanvördnad och förakt. Så djupt hatade var dessa två profeter, att de förvägras en begravning. Hur folk från hela världen skulle kunna se denna händelse, måste ha varit svårt att förstå på Johannes tid. Idag med nyhetsrapportering dygnet runt och modern teknik är det inte konstigt hur hela världen skulle kunna följa händelseutvecklingen i Jerusalem.]</i>


text:
<pb/>Jordens invånare gläder sig över dem och jublar och skickar gåvor till varandra, eftersom de båda profeterna hade plågat dem som bor på jorden.


text:
<pb/>Men efter de tre och en halv dagarna kom livsande från Gud in i dem, och de stod upp på sina fötter igen, och de som såg dem blev skräckslagna. <i>[1 Mos 2:7; Hes 37:10]</i>


text:
Sedan hörde de <i>[två vittnena]</i> en stark röst från himlen som sade till dem: ”Kom hit upp!” Och de steg upp till himlen i ett moln, och deras fiender såg dem. <i>[Elia hämtades upp till himlen på liknande sätt, se 2 Kung 2:11.]</i>


text:
<pb/>I samma stund blev det en stor jordbävning, och en tiondel av staden störtade samman. Vid jordbävningen dödades 7 000 människor. De som överlevde greps av skräck och gav ära åt himlens Gud.


text:
<pb/>Det andra veropet är över. Se, det tredje <i>[och sista veropet, se Upp 8:13]</i> kommer snart <i>(snabbt)</i>.


text:
<pb/>Den sjunde ängeln blåste i sin basun. Då hördes starka röster i himlen: <pb/>”Väldet <i>(makten)</i> över världen tillhör nu vår Herre <pb/><t>och hans Smorde <i>(grekiska ”Kristus”, hebreiska ”Messias”)</i>.</t> <t>Han ska vara kung i evigheters evighet.”</t>


text:
<pb/>De tjugofyra äldste som satt på sina troner inför Gud föll ner på sina ansikten och tillbad Gud.


text:
De sade: <pb/>”Vi tackar dig, Herre Gud Allsmäktig, <pb/><t>du som är och som var.</t> <pb/><i>[Frasen ”och som kommer”, se Upp 1:8; 4:8, saknas här och i Upp 16:5. Jesus är nu, som nästa vers indikerar, i en process att fullborda allt och komma tillbaka.]</i> <pb/>Du har tagit makten, <pb/><t>din stora makt, och börjat regera <i>(som kung)</i>.</t>


text:
<pb/>Folken vredgades, <pb/><t>men din vrede har kommit.</t> <pb/>Tiden har kommit när de döda ska dömas <pb/><t>och du ska löna dina tjänare profeterna</t> <t>och de heliga.</t> <pb/>Löna både små och stora, de som vördar ditt namn, <pb/><t>och fördärva dem som fördärvar <i>(moraliskt korrumperar)</i> jorden.”</t>


text:
<pb/>Guds tempel i himlen öppnades, och hans förbundsark blev synlig i hans tempel, och det kom blixtar, dån, åska, jordbävning och stora hagel. <pb/><i>[I vers 15-17 beskrivs vad som sker i himlen när den sjunde basunen ljuder. Vad som sker på jorden beskrivs när berättelsen återupptas i kapitel 16. Johannes hör en ”stark röst från templet” säga vad som ska ske på jorden, se Upp 16:1. I kapitel 12-17 presenteras och beskrivs huvudaktörerna som finns med i den slutgiltiga upplösningen från ett annat perspektiv.]</i>


text:
<pb/>Ett stort tecken <i>[en stark och tydlig symbol som beskriver den andliga verkligheten]</i> visade sig i himlen: <pb/><t>en kvinna klädd i solen</t> <t>och med månen under sina fötter</t> <t>och en krona <i>(segerkrans)</i> av tolv stjärnor på sitt huvud.</t> <pb/><i>[I Josefs dröm liknas solen vid hans far Jakob, månen hans mor Rakel och hans elva bröder med elva stjärnor, se 1 Mos 37:9-10. Vid den här tiden, innan fångenskapen i Egypten, utgjorde denna familj hela den begynnande nationen Israel. Gud liknar ofta sitt folk med en kvinna, se Hes 16. Kvinnan symboliserar Guds folk och då främst det judiska folket genom alla tider.]</i>


text:
<pb/>Hon var havande och ropade i barnsnöd och födslovärkar. <i>[Kan syfta på Jesus som var jude och föddes i Betlehem i Israel, men födslovärkarna syftar troligare på det judiska folkets födelse som präglar Gamla Testamentets berättelse. Allt från Abrahams kamp, fångenskapen i Egypten, intåget i landet osv.]</i>


text:
<pb/><i>[Nästa tecken är en eldröd drake. Ord och bilder förmedlar en känsla. När den helige Ande liknas med en duva återspeglar det frid, se Joh 1:32. En drake eller ett rytande lejon ger däremot en känsla av obehag.]</i> <pb/>Ännu ett tecken <i>[en symbol]</i> visade sig i himlen, och se: en stor eldröd drake med sju huvuden och tio horn och sju kronor <i>(kungliga diadem)</i> på sina huvuden. <pb/><i>[I Daniels profetia beskrivs hur det fjärde och sista odjuret har tio horn. Det slår ner tre kungar, så det bara finns sju kvar, vilket de sju kronorna troligen refererar till, se Dan 7:7-8; 7:23-24.]</i>


text:
<pb/>Hans stjärt svepte med sig en tredjedel av himlens stjärnor, och han kastade ner dem på jorden. <i>[Eftersom detta stycke tydligt talar i bilder, står ”stjärt” för konsekvenser. Ett liknande uttryck är ”i kölvattnet av”. Stjärnor kan syfta på änglar eller människor, och då ofta ledare. Är det samma händelse som beskrivs i mer detalj i vers 7-9 syftar stjärnorna på änglar, se även Dan 8:10.]</i> <pb/>Draken stod framför kvinnan som skulle föda, för att sluka hennes barn så snart hon hade fött det. <pb/><i>[Den röda draken identifieras som Satan, se vers 9. Genom historien har striden pågått. Direkt efter syndafallet talas om denna strid mellan ormen och kvinnans säd, se 1 Mos 3:15. Evas förstfödde, Kain, mördade sin bror. Kains släkt blev allt värre tills Noas dagar och Gud var tvungen att gripa in. När Jesus föddes dödade Herodes den store alla pojkar som var två år eller yngre i Betlehem, se Matt 2:16.]</i>


text:
<pb/>Hon födde ett barn, en Son som ska styra alla folk med järnspira. <i>[En tydlig referens till Jesus, se Ps 2:9; Upp 19:15]</i> Hennes barn <i>[Sonen]</i> rycktes upp till Gud och hans tron. <i>[Jesus uppstod och sitter idag på Faderns högra sida.]</i>


text:
<pb/>Kvinnan flydde då ut i öknen, där hon har en plats som Gud berett för henne så att hon fick sitt uppehälle där i 1260 dagar <i>[motsvarar 3,5 år - 42 månader med 30 dagar i varje månad]</i>. <i>[Flykten beskrivs i mer detalj i vers 13-14.]</i>


text:
<pb/><i>[I Jobs bok beskrivs hur Satan, Åklagaren, träder fram tillsammans med Guds söner inför Gud i himlen, se Job 1:6-11; 2:1-6. Även i Sak 3:1-2 beskrivs hur han anklagar översteprästen Josua. Se även Luk 10:18; Jes 14:11-17; Ef 6:12.]</i> <pb/>Ett krig bröt ut i himlen. <i>[Ärkeängeln]</i> Mikael <i>[som speciellt är satt att vaka över Israel, se Dan 12:1; Jud 1:9]</i> och hans änglar stred mot draken, och draken och hans änglar stred mot dem.


text:
Så den store draken - den urtida ormen <i>[som förledde Adam och Eva i Edens lustgård]</i>, han som kallas Djävulen <i>(ordagrant ”diabolos”, någon som söndrar och splittrar)</i> och Satan <i>(hebreiskt ord som betyder ”motståndare” eller ”åklagare”)</i>, han som vilseleder hela världen - han kastades ner på jorden, och hans änglar med honom.


text:
Då hörde jag en stark röst i himlen som sade: <pb/>”Nu är det fullbordat: <pb/><t>Frälsningen</t> <t>och kraften</t> <t>och vår Guds rike</t> <t>och auktoriteten hos hans Smorde har kommit.</t> <t><i>[Jesus Kristus har blivit smord som kung och fått all makt.]</i></t> <pb/>För våra bröders åklagare, <pb/><t>han som dag och natt anklagade dem inför vår Gud,</t> <t>har kastats ner.</t>


text:
<pb/>De besegrade honom <pb/><t>på grund av Lammets blod och</t> <t>på grund av budskapet i deras vittnesbörd.</t> <pb/>De hade inte sitt liv så kärt <pb/><t>att de undvek döden.</t>


text:
<pb/>Jubla därför, ni himlar <pb/><t>och ni som bor i dem.</t> <pb/>Men fasa ska drabba jorden och havet, <pb/><t>för djävulen har kommit ner till er.</t> <pb/>Han är ursinnig, <pb/><t>då han vet att hans tid är kort.”</t>


text:
Men kvinnan fick den stora örnens båda vingar för att flyga ut till sin plats i öknen, där hon skyddad från ormen får sitt uppehälle under en tid, tider och en halv tid <i>[3,5 år]</i>. <pb/><i>[Flykten till öknen, som omnämndes i vers 6, beskrivs nu mer detaljerat. Bilden med örnen och öknen är bekant. När Gud samtalar med Mose, efter uttåget ur Egypten, använder han just bilden med ”örnvingar” för att beskriva hur han förde dem tryggt genom öknen fram till Sinai berget, se 2 Mos 19:4. Eftersom örnen beskrivs som ”den stora örnen”, kan den syfta på örnen som beskrivs i Upp 8:13. Läser man Jesu tal om sista tiden i Matteus 24-25 parallellt med Uppenbarelseboken, kan det vara nu Jesu uppmaning i Matt 24:16 om att fly till bergen går i uppfyllelse.</i> <pb/><i>Detta är enda gången uttrycket ”en tid, tider och en halv tid” används i Uppenbarelseboken. Uttrycket återfinns i Daniels bok, se Dan 7:25; 12:7. Utifrån parallellstället motsvarar tiden 1260 dagar, se Upp 12:6. Tiden 3,5 år beskrivs på tre olika sätt i ett kiastiskt mönster:</i> <pb/><i>42 månader - Upp 11:2. 1260 dagar - Upp 11:3. 1260 dagar - Upp 12:6. En tid, tider och en halv tid - Upp 12:14.</i> <pb/><i>42 månader - Upp 13:5.]</i>


text:
<pb/>Ormen sprutade då vatten ur sin mun som en flod efter kvinnan, för att svepa bort henne med floden.


text:
Men jorden hjälpte kvinnan, den öppnade sin mun och svalde floden som draken sprutade ur sin mun. <i>[På liknande sätt som Egyptens här, som förföljde Israel vid uttåget från Egypten, gick under genom ett naturens under, så kommer även nu jorden genom ett Guds under i naturen Israel till hjälp.]</i>


text:
I sitt raseri mot kvinnan gick draken bort för att strida mot hennes övriga barn, dem som lyder Guds bud och håller fast vid Jesu vittnesbörd. <pb/><i>[Draken har blivit besegrad gång på gång.</i> <pb/><i>- Först drevs han ut ur himlen, se vers 4, 7-9.</i> <pb/><i>- Sedan misslyckas han förgöra kvinnans son, se vers 4-5.</i> <pb/><i>- När han försöker förgöra kvinnan själv i hennes tillflyktsplats, misslyckas han igen, se vers 6, 13-16.</i> <pb/><i>Hans sista försök blir att strida mot hennes övriga barn. Dessa ”övriga barn” är de kristna. Beroende på tolkning innefattar det brevets mottagare i de sju församlingarna, och kristna genom alla tider eller bara de som kommer till tro under den sista vedermödan.</i> <pb/><i>Detta och nästa kapitel uppfyller den uråldriga profetian från 1 Mos 3:15 mot ormen: ”Jag ska sätta fiendskap mellan dig och kvinnan och mellan din avkomma och hennes avkomma.” Profetian har två delar. Här i kapitel 12 handlade synen om den första delen - striden mellan kvinnan och draken. I kapitel 13 beskrivs den andra delen mellan hennes övriga barn som just introducerats och drakens avkomma, som är på väg att träda fram.]</i>


text:
<pb/>Han <i>[den eldröda draken]</i> stod på sanden <i>(sandstranden)</i> vid havet. <pb/><i>[Draken står på den ostabila sanden längs med strandkanten intill havets rörliga vågor, se Matt 7:26. En stor kontrast till Lammet, som står på den fasta klippan, berget Sion, se Upp 14:1. Draken är beredd att välkomna ”vilddjuret ur havet”, som beskrivs i nästa kapitel.]</i>


text:
<pb/><i>[Johannes ser nu ett vilddjur komma upp ur havet. Kapitel 13 fortsätter att beskriva tecken som är symboler. Havet definieras i kapitel 17:15 som ”folk, människomassor, länder och språk.” Draken, djävulen, väntar på en världsledare som ska resa sig bland de hedniska folken. Det antyds att detta vilddjur rider på en våg av popularitet bland folket.]</i> <pb/>Jag såg ett vilddjur komma upp ur havet. Det hade tio horn och sju huvuden och tio kronor <i>(kungliga diadem)</i> på sina horn, och hädiska namn på sina huvuden. <i>[Detta monster är en avspegling av sin mästare, draken. Vilddjuret har nu tio kronor, jämfört med draken som hade sju, se Upp 12:3.]</i>


text:
<pb/>Vilddjuret som jag såg <pb/><t>liknade en leopard,</t> <t>hade fötter som en björn</t> <t>och ett gap som ett lejon.</t> <pb/>Draken gav det sin makt och sin tron och stor auktoritet. <pb/><i>[Daniel såg samma djur i sin dröm, se Dan 7:1-8. Han såg:</i> <pb/><i>- Ett lejon - motsvarar det babyloniska riket.</i> <pb/><i>- En björn - motsvarar det medo-persiska riket.</i> <pb/><i>- En leopard - motsvarar det grekisk-makedoniska riket.</i> <pb/><i>- Ett fruktansvärt odjur - motsvarar det romerska riket.</i> <pb/><i>Johannes såg dessa tre djur i omvänd ordning, eftersom han blickade tillbaka på tidigare historiska händelser, medan Daniel blickade framåt. Det sista världsriket kommer ha sina rötter i alla tidigare stora världsvälden.]</i>


text:
<pb/>Ett av dess huvuden såg ut att ha blivit slaktat och dödat, men dess dödliga sår hade läkts. <pb/><i>[En ondskefull imitation av Guds lamm som var slaktat men som uppstått, se Upp 5:6. Den läkta skadan på huvudet antyder att det skett en tidigare strid mellan vilddjuret och lammet. På nytt finns koppling till den uråldriga profetian mot ormen från 1 Mos 3:15 ”han ska attackera ditt huvud.” Troligtvis skedde detta när Jesus uppstod.]</i> <pb/>Hela jorden förundrade sig över vilddjuret och följde det.


text:
De tillbad draken för att han hade gett sin makt åt vilddjuret, och de tillbad vilddjuret och sade: ”Vem är som vilddjuret? Vem kan strida mot det?”


text:
<pb/>Vilddjuret <i>[från havet]</i> fick en mun som talade stora och hädiska ord, och det fick rätt att fortsätta i fyrtiotvå månader <i>(3,5 år)</i>.


text:
Det fick rätt att strida mot de heliga och besegra dem, och det fick makt över alla stammar och folk och språk och länder. <i>[Vilddjuret får politisk och militär makt över hela jorden.]</i>


text:
Alla jordens invånare kommer att tillbe det, alla som inte från världens skapelse har sitt namn skrivet i livets bok som tillhör Lammet som är slaktat.


text:
<pb/><i>[I slutet av vart och ett av de sju breven hade den uppståndne Jesus varnat församlingen, se Upp 2:7, 11, 17, 29; 3:6, 13, 22. Nu kommer en sista varning, den liknar Jer 15:2 och visar på att det är ofrånkomligt att detta monstervälde kommer att orsaka lidande.]</i> <pb/>Du som har ett <i>[andligt]</i> öra, lyssna:


text:
<pb/>Om någon blir ledd in i fångenskap, <pb/><t>då går han i fångenskap.</t> <pb/>Om någon ska dödas med svärd, <pb/><t>då dödas han med svärd.</t> <pb/>Här visar sig de heligas uthållighet och tro. <pb/><i>[Det första vilddjuret ska inte bemötas med väpnat uppror utan med uthållighet och tro, se Matt 26:52; Upp 6:9-10; 12:11; 1 Pet 4:12-16; Rom 12:19-21. Det andra vilddjuret ska bekämpas med vishet, se vers 18.</i> <pb/><i>Antikrist nämns inte i Uppenbarelseboken. Johannes nämner däremot Antikrist/antikrister fem gånger i sina brev, se 1 Joh 2:18, 22; 4:3; 2 Joh 1:7. Ordet ”anti” betyder ”mot”, ”motståndare” eller ”istället för”. Alla läror som går emot vem Jesus är och vad han sagt går emot Kristus är ”anti-Kristus”. Följaktligen kallas de som förespråkar och lär ut dessa falska läror för ”anti-Krister” och är fiender till Kristus. Eftersom Johannes i 1 Joh 2:18 skriver att redan nu finns många antikrister i världen, men också nämner en Antikrist som ska komma, har många identifierat vilddjuret med denna kommande Antikrist. Vilddjuret från havet, förknippas ofta med Antikrist. Dock verkar både vilddjuret från havet och vilddjuret från jorden ha Antikrists egenskaper. I Upp 11:7 nämns vilddjuret som en enhet. De båda döms tillsammans, se Upp 19:20.]</i>


text:
<pb/><i>[Den oheliga treenigheten blir nu fulltalig. I Upp 16:3 nämns uttryckligen:</i> <pb/><i>- Draken, som är Satan, se Upp 12:9.</i> <pb/><i>- Vilddjuret från havet - ett politiskt system och dess ledare.</i> <pb/><i>- Vilddjuret från jorden - den falske profeten.</i> <pb/><i>Draken står troligen kvar vid havet och kallar upp ännu ett vilddjur, men denna gång från jorden, se Upp 12:18. Det kan vara en anspelning till de judiska legenderna om ett havs- och landodjur - Leviatan och Behemot, se Job 7:12; 40:10. I den falska treenigheten agerar Satan som fadern, det första vilddjuret som sonen och den falska profeten som den helige Ande som vill ge ära till vilddjuret.</i> <pb/><i>Det första vilddjuret symboliserar riken och härskare som regerar med militär makt, se vers 4 och 7. Det andra vilddjuret har att göra med ekonomiskt inflytande, se vers 17. Båda dessa två vilddjur får sin makt från draken. Genom alla tider har troende lockats att kompromissa och överge troheten till Gud genom att sätta sin tillit till världsliga riken, kungar och system för beskydd och ekonomisk välgång.]</i> <pb/>Jag såg ett annat vilddjur komma upp ur jorden. Det hade två horn som ett lamm men talade som en drake. <pb/><i>[Till det yttre liknande denna varelse ett lamm, men dess tal avslöjade hans sanne herre - draken som är Satan. I bergspredikan hade Jesus just varnat för falska profeter som kommer klädda som lamm, i fromma yttre uttryckssätt, men i sitt inre är de rovlystna vargar som är hungriga efter att plundra och förgöra, se Matt 7:15. Detta vilddjur för drakens talan och är hans profet. Johannes blir så ivrig att han börjar berätta i presens om allt som det nya landmonstret gör.]</i>


text:
<pb/>Det utövar det första vilddjurets hela makt inför det <i>[i det första havsodjurets åsyn]</i> och får jorden och dess invånare att tillbe det första vilddjuret, vars dödliga sår hade blivit läkt.


text:
Det gör stora tecken och får till och med eld att falla från himlen ner på jorden i människornas åsyn.


text:
Genom tecknen det fått makt att göra inför vilddjuret förleder det jordens invånare. Det säger till jordens invånare att göra en bild åt vilddjuret som har ett sår från ett svärd men lever igen.


text:
Och det fick makt att ge livsande åt vilddjurets bild, så att vilddjurets bild till och med kunde tala och låta döda dem som inte tillbad vilddjurets bild.


text:
<pb/>Det <i>[den falske profeten]</i> tvingar alla - små och stora, rika och fattiga, fria och slavar - att ta emot ett märke på högra handen eller pannan,


text:
Här krävs vishet. Den som har förstånd ska räkna ut vilddjurets tal, för det är en människas tal. <i>[Ett nummer på en människa.]</i> Hans tal är 666 <i>(sexhundra-sextio-sex)</i>. <pb/><i>[Ordet för att ”beräkna” är samma ord som i Luk 14:28 där det används för att ”beräkna” kostnaden av ett bygge. Räknesättet som används är addition. De grekiska, hebreiska och latinska bokstäverna representerar också ett talvärde. De nio första bokstäverna i alfabetet motsvarar talen 1-9. Den tionde bokstaven talet 10, den nittonde talet 100, osv. Genom att summera siffervärdet på ett namn eller ord blir det ett talvärde. Denna form av talmystik var välkänd på den här tiden och kallas gematri. Inför affärsuppgörelser och giftermål jämförde man t.ex. talvärdet på sina namn, var det samma bringade det lycka. I den italienska staden Pompeji, som ödelades vid ett vulkanutbrott 79 e.Kr., hade någon skrivit på muren: ”Jag älskar den vars nummer är 545.” Talvärdet på namnet Jesus, på grekiska Iesous är: 10 + 8 + 200 + 70 + 400 + 200 = 888.</i> <pb/><i>Många har spekulerat i vad talet 666 står för. Talvärdet för ”kejsar Nero”, som på hebreiska är ”Neron Kesar”, blir 666. Att detta var en tidig tolkning styrks av att översatt till latin blir talvärdet 616, en sifferkombination som också återfinns som en textvariant i ett tidigt manuskript.</i> <pb/><i>Nummer 6 står symboliskt för människans tal, eftersom människan skapades på den sjätte dagen, se 1 Mos 1:26-31. Man kan också se Guds heliga treenighet som 777 i jämförelse med denna oheliga treenighet med draken och de två vilddjuren symboliserad i talet 666.</i> <pb/><i>Det har även noterats att bokstaven med siffervärdet 6 på hebreiska är ”Vav”, vilket motsvarar vårt v och w. Det är intressant att 666 blir www. Dock är det inte ett namn på en person och man kringgår den normala gematriaska metodiken att summera bokstäverna. Talvärdet för www är 18.</i> <pb/><i>Språkbruket ”hand och panna” har också en tydlig igenkänning från 5 Mos 6:8 där Mose uppmanar folket att binda de ord han nyss sagt på sin hand och panna. Bönen som Mose ber börjar i vers 4 med orden ”Hör Israel”. På hebreiska är ordet för ”hör” shema, och därför kallas bönen Shema. Varje morgon och kväll har judar genom alla tider bett denna bön. Shema är den judiska trosbekännelsen:</i> <pb/><i>”Hör Israel! Herren vår Gud, Herren är en. Du ska älska Herren, din Gud, av allt ditt hjärta och av all din själ och av all din kraft. Dessa ord som jag i dag ger dig befallning om, ska du lägga på hjärtat. Du skall inskärpa dem hos dina barn och tala om dem när du sitter i ditt hus och när du går på vägen, när du lägger dig och när du stiger upp. Du skall binda dem som ett tecken på din hand, och de ska vara som ett band till påminnelse på din panna. Och du skall skriva dem på dörrposterna i ditt hus och på dina portar.”</i> <pb/><i>Ortodoxa judar tolkar Mose bud bokstavligt och därför har de två små svartfärgade läderkapslar, s.k. ”tefillin”, som innehåller pergamentrullar med verser från Torah. De två kapslarna kallas ”shel rosh” och ”shel yad”. Varje vardag före morgonbönen fäster man den ena på armen med hjälp av en läderrem den andra ovanför pannan. Oavsett om 5 Mos 6:8 tolkas bokstavligt eller metaforiskt handlar det om vem eller vad man låter styra ens medvetande och handlingar, vem eller vad som är ens auktoritet, vem eller vad man tjänar och följer.</i> <pb/><i>Här i Uppenbarelseboken tvingar vilddjuret människorna att ge sin lojalitet till honom i en trosbekännelse som kan sägas vara en ”anti-shema”.]</i>


text:
<pb/>Och jag såg, och se <i>(en uppmaning att vara uppmärksam på vad som följer) [de dubbla verben ”såg” och uppmaningen ”se” ger uttryck för en kontrast och en ny dimension i synen, frasen återkommer i vers 14]</i>: <pb/>Lammet stod på Sions berg, och med honom de 144 000 som hade hans namn och hans Fars namn skrivet på sina pannor. <i>[I kontrast till de som tagit vilddjurets märke på pannan eller handen, se Upp 13:16.]</i> <pb/><i>[Till skillnad från den falska profeten, som såg ut som ett lamm se Upp 13:11, är Kristus det verkliga Lammet. Sions berg kan antingen syfta på det jordiska Jerusalem eller den levande Gudens stad, det himmelska Jerusalem, se Heb 12:22. De 144 000 är sannolikt samma grupp som introducerades i Upp 7:4. Då stod de på jorden under Guds beskydd. Eftersom de nu står inför tronen, är det troligtvis det himmelska Jerusalem som åsyftas, se vers 3. Budskapet är tydligt. Gudsfolket, som nu kämpar mot ondskan, ska i framtiden stå segrande.]</i>


text:
<pb/>Jag hörde en röst från himlen, som bruset av många <i>(väldiga, dånande)</i> vatten och ljudet av kraftig åska. Rösten jag hörde var som när harpspelare spelar på sina harpor.


text:
De sjöng en ny sång inför tronen och inför de fyra varelserna och de äldste, och ingen kunde lära sig den sången utom dessa 144 000 som är friköpta från jorden. <i>[De har sitt medborgarskap i himlen.]</i>


text:
Det är de som inte har befläckat sig med kvinnor, för de är jungfrur, dessa som följer Lammet vart det än går. <i>[Talar symboliskt om att de varit trogna Kristus, se 2 Kor 11:2.]</i> De är friköpta från människorna som en förstlingsfrukt åt Gud och Lammet.


text:
<pb/><i>[Scenen flyttas nu till skyn mellan himmel och jord. På samma sätt som när de sju basunerna ljöd i kap 8-15, är flera änglar involverade. Två grupper med tre änglar i vardera grupp beskrivs. De tre första benämns den första, andra och den tredje. De förkunnar att skörden kommer. Sedan hörs en röst från himlen och Johannes får se människosonen med en skära som tillsammans med ytterligare tre änglar bärgar in skörden.]</i> <pb/>Jag såg en annan ängel <i>[som Johannes inte tidigare sett, den senaste var ängeln med den lilla bokrullen i kapitel 10]</i> flyga mitt uppe på himlen. <i>[Ängeln flög mellan himlen och jorden, på samma sätt som örnen med veropen, se Upp 8:13.]</i> Ängeln hade ett evigt evangelium att förkunna för jordens invånare, för alla folk och stammar och språk och länder.


text:
Han sade med stark röst: ”Vörda Gud och ge honom äran! Stunden för hans dom har kommit. Tillbe honom som har gjort himlen och jorden, havet och vattenkällorna.”


text:
<pb/>En annan ängel, den andra, följde efter <i>[den första ängeln]</i>, och han sade: ”Störtat, störtat <i>(fallet, krossat, helt förstört)</i> är det stora Babylon, som gav alla folk att dricka av sitt otukts vredesvin <i>(lustfyllda, berusande vin)</i>.” <pb/><i>[Grekiska ordet ”thymos” beskriver starka känslor och kan både översättas med ”lust” och med ”vrede”. Det används även i vers 10. Babylons fall beskrivs i detalj i kapitel 17-18. Babylon var huvudstaden i det rike som förgjorde Jerusalem 586 f.Kr. Babylon används ofta som en symbol för den världsliga makt som står emot Gud, se 2 Kung 24-25; Jes 21:9; Dan 4:30; Jer 51:7, 8.]</i>


text:
<pb/>En tredje ängel följde dem och sade med stark röst: ”Om någon tillber vilddjuret och dess bild och tar emot märket på sin panna eller hand,


text:
då ska han själv få dricka av Guds vredes <i>(lusts)</i> vin som oblandat hälls i Guds vredes bägare. Han ska plågas i eld och svavel inför de heliga änglarna och inför Lammet. <i>[Straff med ”svavel och eld” för tankarna till Sodom och Gomorras straff, se 1 Mos 19:24.]</i>


text:
Röken från deras plåga stiger i evigheters evighet. De har ingen ro vare sig dag eller natt, de som tillber vilddjuret och dess bild och som tar emot märket med dess namn.


text:
<pb/>Sedan hörde jag en röst från himlen: ”Skriv: Lyckliga <i>(saliga, välsignade)</i> är de döda som härefter dör i Herren. Ja, säger Anden, de får vila sig från sina mödor, för deras gärningar följer dem.”


text:
<pb/>Och jag såg, och se <i>(en uppmaning att vara uppmärksam på vad som följer)</i> ett vitt moln, och på molnet satt en som liknade en människoson. På sitt huvud hade han en krona <i>(segerkrans, grekiska ”stephanon”)</i> av guld, och i sin hand en skarp skära <i>[för att skörda säden]</i>. <pb/><i>[Nu kommer Jesus tillbaka. Molnet, människosonen och kronan är tydliga bilder som pekar på Jesus, se Matt 24:30; Apg 1:9; Joh 5:27; Dan 7:13; Upp 1:7-13. Jesus har själv använt bilden av skäran och skörden, se Mark 4:26-29. Ytterligare tre änglar involveras och blir delaktiga i skörden. Dessa kommer ut från templet och är utsända av Gud.]</i>


text:
<pb/><i>[Två skördar beskrivs, först en torr och sedan en blöt. På samma sätt som man först skördar säden på våren och druvor på hösten i Israel. Båda dessa två skördar nämns också i samband med domen i Joel 3:12-14. Det är inte troligt att det antyds att det skulle först vara en skörd och sedan några månader ännu en skörd. Snarare är det en bild på att allt som jorden producerat skördas, både vår- och höstskörden. Alla människor kommer att ställas inför Guds domstol.]</i> <pb/>En annan ängel <i>[den fjärde i detta kapitel]</i> kom ut från templet och ropade med stark röst till honom som satt på molnet: ”Räck ut din skära och skörda, för skördetiden har kommit och jordens skörd är mogen.”


text:
<pb/>Ännu en ängel <i>[den sjätte]</i> kom ut från altaret, han som hade makt över elden. Han ropade med stark röst till <i>[den femte]</i> ängeln med den skarpa skäran: ”Räck ut din skarpa skära och skörda druvklasarna från jordens vinstock, för dess druvor är mogna.”


text:
Ängeln lät sin skära gå över jorden och skördade druvorna från jordens vinstock och kastade dem i Guds vredes stora vinpress.


text:
Vinpressen trampades utanför staden, och blod flöt från pressen och nådde upp till betslen på hästarna <i>[1,5 meter]</i>, på en sträcka av 1600 stadier <i>(30 mil)</i>. <pb/><i>[En grekisk stadia var 192 meter som var längden på löparbanan på den antika stadion i Olympia. Måttet 1600 motsvarade ungefär Jordanflodens längd, från dess källflöden i berget Hermon i norr ner till Döda havet i söder. Längden kan syfta på domens universella karaktär och att den drabbar ”hela landet”. En annan tolkning är att talet består av multipler av 4 eller 40. Multiplicerar man 40 x 40 eller 4 x 4 x 100 blir resultatet 1600. Talet 4 står för hela världen, och talet 40 har att göra med prövning. Oavsett exakt tolkning är det klart att talet står för en mycket stor världsomfattande dom.]</i>


text:
<pb/><i>[Tidigare har Johannes sett två stora tecken, kvinnan och draken, se Upp 12:1, 3. Nu får han se ännu ett stort tecken - sju änglar som är redo att gå ut från Guds tempel med sju vredesskålar. Gång på gång har Gud sökt omvändelse, se Upp 9:20; 16:9, 11. Snart ska världen få dricka ”Guds vredes vin”, se Upp 14:10, men innan detta sker kommer en introduktion med lovsång.]</i> <pb/>Och jag såg ett annat stort och förunderligt tecken i himlen: sju änglar med sju plågor, de sista, för med dem når Guds vrede sin fullbordan.


text:
<pb/>Och jag såg liksom ett glashav <i>[som beskrivs i Upp 4:6]</i> blandat med eld <i>[som inte Johannes nämnt tidigare, elden kan syfta på den stundande domen]</i>, och på glashavet stod de som hade besegrat vilddjuret och dess bild och dess namns tal <i>[som var 666, se Upp 13:17]</i>. <i>[Denna grupp beskrevs i Upp 7:9-17.]</i> De har Guds harpor i händerna


text:
och sjunger Guds tjänare Moses sång och Lammets sång: <pb/>Stora och underbara är dina gärningar, <pb/><t>Herre Gud Allsmäktig.</t> <pb/>Rätta och sanna är dina vägar, <pb/><t>du folkens Kung.</t>


text:
<pb/>Vem skulle inte vörda dig, Herre, <pb/><t>och prisa ditt namn?</t> <pb/>Bara du är helig, <pb/><t>och alla folk ska komma och tillbe inför dig <i>[Ps 86:9]</i>,</t> <t>för dina rättfärdiga domar har uppenbarats.</t>


text:
<pb/>Efter detta såg jag hur templet i himlen, vittnesbördets tabernakel, öppnades. <pb/><i>[För andra gången öppnas templet i himlen. Första gången var i samband med den sjunde basunen, se Upp 11:19. Serien med de sju vredesskålarna startar alltså när den sjunde basunen ljuder, se Upp 11:15.]</i>


text:
<pb/>De sju änglarna med de sju plågorna kom ut ur templet, klädda i skinande rent linne <i>[vissa manuskript har ”klart skinande stenar”, se även Upp 4:3]</i> och med bälten av guld runt bröstet.


text:
En av de fyra varelserna gav de sju änglarna sju skålar av guld, fulla av vrede från Gud som lever i evigheters evighet.


text:
Templet fylldes med rök från Guds härlighet och makt. <i>[Rök symboliserar ofta Guds närvaro, se 2 Mos 40:34-38.]</i> Ingen kunde gå in i templet förrän de sju änglarnas sju plågor hade nått sitt slut <i>[fullbordat sitt syfte]</i>.


text:
<pb/>Sedan hörde jag en stark röst <i>[Guds röst]</i> från templet säga till de sju änglarna: ”Gå ut och töm Guds sju vredesskålar över jorden.” <pb/><i>[Det finns likheter mellan de sju basundomarna i kapitel 8-9 och vredesskålarna i detta kapitel. Basunerna är en varning inför själva domen som kommer i skålarna. Båda serierna berör samma områden och följer samma ordning, dock innebär skålarna en ökad omfattning. Basunerna påverkar en tredjedel av jorden, havet och floderna, medan skålarna påverkar hela jorden. En annan skillnad är att nu riktar sig domarna också specifikt mot vilddjuret och de som tillber honom, se vers 2, 10, 13. När basundomarna ljöd verkar inte vilddjuret ännu blivit uppenbarat.</i> <pb/><i>Båda serierna har ett avbrott. Vid basundomarna sker det mellan de fyra första och de tre sista. En örn flög och deklarerade tre ytterligare verop, se Upp 8:13. I serien med vredesskålar kommer däremot avbrottet mellan de tre första och de fyra sista. En ängel och altaret för en dialog, se vers 5-7. Letar man efter kiastiska mönster ger detta en fin inramning av dessa två serier: 4-3 och 3-4. I både basun- och vredesdomarna finns en tydlig igenkänning med plågorna mot Egypten, se 2 Mos 7-10.]</i>


text:
<pb/>Den förste ängeln gick bort och tömde sin skål över jorden. Onda <i>(otäcka)</i> och smärtsamma bölder slog upp på de människor som hade vilddjurets märke och som tillbad dess bild. <pb/><i>[Den första basunen påverkar också jorden, se Upp 8:7. Bölderna motsvarar den sjätte plågan mot Egypten, se 2 Mos 9:9-11.]</i>


text:
<pb/>Den andre <i>[ängeln]</i> tömde sin skål över havet, och havet förvandlades till blod som från en död, och allt liv i havet dog. <pb/><i>[Den andra basunen påverkade också haven, se Upp 8:8-9. Den andra och tredje skålen motsvarar den första plågan mot Egypten, se 2 Mos 9:9-11.]</i>


text:
<pb/>Den tredje <i>[ängeln]</i> tömde sin skål över floderna och vattenkällorna, och de förvandlades till blod. <pb/><i>[Den tredje basunen påverkade också sötvattnet, se Upp 8:10-11.]</i>


text:
<pb/>Jag hörde också en vattnets ängel säga: <pb/>”Rättfärdig är du <i>(i alla dina beslut och domar)</i>, <pb/><t>du som är och som var, du helige!</t> <pb/><i>[Frasen ”och som kommer”, se Upp 1:8; 4:8, saknas här och i Upp 11:17 eftersom Jesus är i en process att fullborda allt och komma tillbaka.]</i>


text:
<pb/>De har utgjutit de heligas <i>(ditt folks)</i> blod och profeters blod <i>[ända sedan Abel]</i>, <pb/><t>och därför har du gett dem blod att dricka.</t> <t>Det är de värda <i>(de får vad de förtjänar)</i>.”</t>


text:
<pb/>Jag hörde altaret säga: ”Ja, Herre Gud Allsmäktig, <pb/><t>sanna och rätta är dina domar.”</t> <pb/><i>[Tidigare hade Johannes sett själarna av martyrerna under altaret, se Upp 6:9. Det kan vara deras röst som hörs. I Upp 9:13 hörs också en röst från de fyra hornen på altaret.]</i>


text:
<pb/>Den fjärde <i>[ängeln]</i> tömde sin skål över solen, och den fick makt att bränna människorna med eld.


text:
Människorna brändes av stark hetta och hädade Guds namn, han som har makt över dessa plågor. Men de omvände sig inte så att de gav honom äran. <pb/><i>[Den fjärde basunen påverkade också solen, se Upp 8:12. Då förmörkades en tredjedel av himlen, medan här bränner solens strålar. Det är tydligt att det blir dramatiska förändringar i klimatet. Motsvarar den nionde egyptiska plågan, se 2 Mos 10:21-29.]</i>


text:
<pb/>Den femte <i>[ängeln]</i> tömde sin skål över vilddjurets tron, och dess rike lades i mörker. Människorna bet sig i tungan av smärtan


text:
och hädade himlens Gud för sina plågor och sina bölder. Men de omvände sig inte från sina gärningar. <pb/><i>[Den femte basunen rörde demoniska makter som släpps lösa från avgrundens brunn. Solen och himlen förmörkas, se Upp 9:1-3.]</i>


text:
<pb/>Den sjätte <i>[ängeln]</i> tömde sin skål över den stora floden Eufrat, och dess vatten torkade ut så att vägen öppnades för kungarna från Östern.


text:
<pb/>Jag såg att det ur <pb/><t>drakens mun <i>[Satan]</i></t> <t>och ur vilddjurets mun <i>[Antikrist, se Upp 13:1-10]</i></t> <t>och ur den falske profetens mun <i>[Upp 13:11-18]</i></t> <pb/>kom tre orena andar som liknade paddor.


text:
De är onda andar som gör tecken, och de drar ut till kungarna i hela världen för att samla dem till striden på Guds, den Allsmäktiges, stora dag. <pb/><i>[Den andra egyptiska plågan var grodor, se 2 Mos 8. Den sataniska treenigheten, med hjälp av demonisk kraft, kommer att påverka världens ledare att samla sina arméer.]</i>


text:
<pb/>Se, jag kommer som en tjuv. Lycklig <i>(salig, välsignad)</i> är den som vakar och bevarar sina kläder, så att han inte går naken och man ser hans skam. <i>[Jesus ger nu samma varning han gett tidigare, se Matt 24:43. Hans ankomst kommer att ske plötsligt och oväntat, se 2 Pet 3:10.]</i>


text:
<pb/>De samlade dem på den plats som på hebreiska heter Harmagedon. <pb/><i>[Den första delen av Harmagedon, ordet ”har”, betyder kulle på hebreiska. Har-Magedon är alltså det hebreiska namnet på den forntida staden Megiddo vid sydvästra Jisreelslätten. Staden var strategiskt viktig, eftersom den kontrollerade handelsvägen Via Maris som förband Egypten med Damaskus och Orienten. Vid staden ligger inloppet till den enda bergspassagen som är framkomlig med häst och vagn. Den stormakt som hade kontroll över Megiddo styrde världshandeln. Under Gamla Testamentets tid skedde många strider här, se Dom 5:19; 2 Kung 23:29. Det är här vid denna historiskt viktiga plats arméerna samlas för att sedan strida mot Jerusalem, se Upp 17:12-14.]</i> <pb/><i>[Den sjätte basunen berör floden Eufrat, se Upp 9:13-14.]</i>


text:
<pb/>Den sjunde <i>[ängeln]</i> tömde sin skål över luften. En stark röst gick ut från tronen i templet: ”Det har skett.”


text:
Det kom blixtar och dån och åska och en så stor jordbävning att något liknande aldrig har hänt så länge människan har funnits på jorden, så stor och väldig var jordbävningen.


text:
Den stora staden <i>[Babylon]</i> rämnade i tre delar, och folkens städer störtade samman. <i>[Tidigare har det också skett jordbävningar, en där en tiondel av Jerusalem kollapsade, se Upp 11:13.]</i> Gud kom ihåg det stora Babylon och räckte det bägaren med sin stränga vredes vin.


text:
Stora hagel, tunga som talenter <i>[omkring 30 kg]</i>, föll från himlen över människorna, och de hädade Gud för hagelplågan eftersom den var mycket svår. <pb/><i>[Den sjunde och sista basunen indikerar att slutet har kommit, se Upp 11:15-19. Jordbävning och hagel förändrar jorden, Jerusalem är den enda staden som verkar finnas kvar. Motsvarar den sista plågan och befrielsens natt i Egypten, se 2 Mos 11-12.]</i>


text:
<pb/><i>[Genom hela Bibeln står staden Babylon i stark kontrast till den himmelska stad som Abraham väntade på, se Heb 11:10. Resten av Uppenbarelseboken domineras av kontrasten mellan detta ondskefulla rike och Guds rike. Babylon står för all mänsklig strävan och ambition. I första Mosebok, efter syndafloden, introduceras Babel, se 1 Mos 10:10. Det är här människorna bygger en stad med ett torn för att nå himlen. Istället för att ära Gud är syftet att deras namn ska bli känt, se 1 Mos 11:4. Det är till Babylon judarna förs i fångenskap från Jerusalem, och Babylon har alltid förknippats med avgudadyrkan och det som står emot Gud. Några av kontrasterna:</i> <pb/><i>- Den prostituerade kvinnan Babylon är odjuret och dess stad, se vers 3, medan den himmelska kvinnan Jerusalem är Guds stad, se 21:10-11.</i> <pb/><i>- Babylon kommer från öknen, de onda andarnas hemvist, se 17:3, medan kvinnan som födde sonen kommer från himlen, se 12:1.</i> <pb/><i>- Babylon är klädd i jordisk lyx, se 17:4 medan den himmelska kvinnan är klädd i himmelsk prakt, måne, sol och stjärnor, se 12:1-2.</i> <pb/><i>- Babylon är prostituerad, 17:1, medan det himmelska Jerusalem är den trogna hustrun, se 21:9</i> <pb/><i>Babylons sammanbrott har redan nämnts i samband med den sjunde och sista vredesskålen, se Upp 16:17-21. Nu ägnas drygt två kapitel för att beskriva fallet.]</i> <pb/>En av de sju änglarna med de sju skålarna kom och talade med mig och sade: ”Kom, jag ska visa dig domen över den stora skökan som tronar på väldiga vatten.


text:
Jordens kungar har bedrivit otukt med henne <i>[avgudadyrkan]</i>, och jordens invånare är berusade av hennes otukts vin.”


text:
<pb/>I Anden förde han mig bort till en öken. Jag såg en kvinna som satt på ett scharlakansrött vilddjur, fullt av hädiska namn och med sju huvuden och tio horn.


text:
Kvinnan var klädd i purpur och scharlakan och smyckad med guld och ädelstenar och pärlor. I handen hade hon en guldbägare, full av skändligheter och smuts från hennes otukt.


text:
På hennes panna var skrivet ett namn, en hemlighet <i>[som har en andlig symbolisk mening]</i>: <pb/>”Det stora Babylon, <pb/><t>mor till alla prostituerade <i>[källan till all avgudadyrkan och alla falska religioner]</i></t> <t>och allt avskyvärt på jorden <i>(alla skändligheter och ondska, allt som Gud avskyr, en attityd av högmod där man medvetet går emot Guds vilja utan minsta skam)</i>.”</t>


text:
<pb/>Jag såg också att kvinnan var berusad av de heligas blod, av Jesu vittnens blod. När jag såg henne blev jag djupt förundrad.


text:
<pb/>Ängeln sade till mig: ”Varför är du så förundrad? Jag ska säga dig hemligheten med kvinnan och vilddjuret som bär henne och som har de sju huvudena och de tio hornen.


text:
<pb/>Vilddjuret som du såg, det var och är inte mer <i>[en imitation av Lammets titel, se Upp 1:18; 2:18, och Guds titel, se Upp 1:4, 8; 4:8]</i>, men det ska komma upp ur avgrunden och gå mot fördärvet. <pb/>De av jordens invånare som inte har sina namn skrivna i livets bok sedan världens skapelse ska förundras när de ser vilddjuret, eftersom det var och inte är men ska komma.


text:
Här krävs ett sinne med vishet: de sju huvudena är sju berg som kvinnan sitter på. <i>[Rom var byggt på sju kullar, men det är inte enda tolkningen.]</i> De är också sju kungar.


text:
Fem <i>[kungar, riken]</i> har fallit <i>[existerar inte nu]</i>, en är, och en har inte kommit än. När han kommer ska han bara bli kvar en kort tid. <i>[När Johannes skrev ner detta var Domitianus kejsare, han regerade Romarriket 81-96 e.Kr.]</i>


text:
Vilddjuret som var och inte är, han är själv den åttonde men hör till de sju, och han går mot fördärvet.


text:
<pb/>De tio hornen du såg <i>[Dan 7:7-8, 20-25]</i> är tio kungar som ännu inte har fått något rike. Men tillsammans med vilddjuret får de makt att för en timme <i>[en kort tid]</i> regera som kungar.


text:
De har samma sinnelag <i>(gemensamma syfte, åsikt)</i> och ger sin makt och myndighet åt vilddjuret.


text:
De ska strida mot Lammet, men Lammet ska besegra dem tillsammans med sina kallade, utvalda och troende, eftersom han är herrarnas Herre och kungarnas Kung.”


text:
<pb/>Han <i>[ängeln]</i> sade <i>[ytterligare]</i> till mig: ”Vattnen som du såg där skökan tronar, det är folk och människomassor och länder och språk. <i>[Antika Babylon refereras ofta till ”staden vid stora vatten”, se Jer 51:13. Floden Eufrat rann genom staden som hade ett väl utvecklat kanalsystem, se också vers 1.]</i>


text:
De tio hornen du såg och vilddjuret, de ska hata skökan och göra henne utblottad och naken. De ska äta hennes kött och bränna upp henne i eld,


text:
för Gud har ingett dem tanken att utföra hans plan och med ett och samma sinne ge sin kungamakt åt vilddjuret tills Guds ord har gått i uppfyllelse.


text:
<pb/><i>[Nu kungörs Babylons fall. Kapitlet är utformat som en klagosång och står i kontrast till den himmelska segersången i nästa kapitel. Johannes perspektiv är från jorden och han befinner sig fortfarande i öknen i denna syn, se Upp 17:3.]</i> <pb/>Efter detta såg jag en annan ängel komma ner från himlen med stor makt, och jorden lystes upp av hans härlighet.


text:
Han ropade med stark röst: <pb/>”Störtat, störtat <i>(fallet, krossat, helt förstört)</i> är det stora Babylon! <pb/><t><i>[En upprepning av kungörelsen som redan gjorts i Upp 14:8. Samma uttryck återfinns i Jes 21:9.]</i></t> <pb/>Det har blivit en boning <i>(hemvist)</i> för onda andar, <pb/><t>ett tillhåll för alla orena andar,</t> <t>ett tillhåll för alla orena fåglar,</t> <t>och ett tillhåll för alla orena och avskyvärda vilda djur.</t> <pb/><i>[Jesus använder även bilden på fåglar i sina liknelser, som representanter för Satan och den onda andevärlden, se Matt 13:4, 19, 32.]</i>


text:
<pb/>Alla folk har druckit av hennes otukts vredesvin, <pb/><t>och jordens kungar har horat med henne <i>[i avgudadyrkan och begått otrohetssynd mot Gud]</i>,</t> <t>och jordens köpmän har blivit rika av hennes omåttliga lyx.”</t>


text:
<pb/><i>[En annan röst hörs. Det kan vara en annan ängel. Formuleringen ”mitt folk” gör att det kan vara Jesu röst. Rösten talar fram till vers 20.]</i> <pb/>Jag hörde en annan röst från himlen: <pb/>Gå ut från henne <i>[avskilj, helga er]</i>, mitt folk, <pb/><t>så att ni inte deltar i hennes synder</t> <t>och drabbas av hennes plågor.</t>


text:
<pb/>Ge henne lika för lika, <pb/><t>ge henne dubbelt igen för vad hon har gjort.</t> <t>Häll upp dubbelt åt henne i bägaren som hon har blandat.</t>


text:
<pb/>Ge henne lika mycket plåga och sorg <pb/><t>som hon har skaffat sig ära och lyx,</t> <pb/>för hon säger i sitt hjärta: ”Jag tronar som drottning, <pb/><t>jag är inte änka och ska aldrig behöva känna någon sorg.”</t>


text:
<pb/>Därför ska hennes plågor komma på en och samma dag: <pb/><t>död och sorg och svält, och hon ska brännas upp i eld.</t> <pb/>Mäktig är Herren Gud som har dömt henne.


text:
<pb/>Jordens kungar, som har horat med henne och levt i lyx, ska gråta <i>(klaga högljutt)</i> och sörja över henne när de ser röken från den eld där hon brinner.


text:
Skrämda av hennes plåga står de på avstånd och säger: <pb/>”Ve, ve <i>(uttryck för intensiv förtvivlan)</i>, du stora stad! <pb/><t>Babylon, du mäktiga stad!</t> <pb/>På en enda timme <i>[en jämförelsevis kort tid]</i> kom domen över dig.” <pb/><i>[Samma uttryck återkommer två gånger till, se vers 16 och 19.]</i>


text:
<pb/><i>[Bibeln fördömer inte handel, men varnar för att bli fast i mammons grepp och kärlek till pengar. I detta korrumperade ekonomiska system som beskrivs, där bara de som har vilddjurets märke kan köpa och sälja, finns de som förtrycker och suger ut de fattiga och tolererar oskäliga vinstintressen. Jordens köpmän som allierat sig med vilddjuret sörjer högljutt. Deras sorg är en självisk klagan över att ingen längre köper deras varor. De tjugonio artiklarna som räknas upp nedan kan delas in i sju eller åtta huvudkategorier av varor där de flesta är lyxprodukter.]</i> <pb/>Jordens köpmän gråter och sörjer över henne eftersom ingen längre köper deras fartygslaster.


text:
Fartygslaster med: <pb/><i>[Smycken:]</i> <pb/>Guld <i>[importerades från Spanien]</i> <pb/><t>och silver <i>[importerades från Spanien]</i>,</t> <t>och ädelstenar <i>[importerades från Indien]</i></t> <t>och pärlor,</t> <pb/><i>[Dyrbara tyger och färger:]</i> <pb/>fint linne <i>[tyg]</i> <pb/><t>och purpur <i>[dyrbart lila färgämne som framställdes av snäckor i östra Medelhavet]</i>,</t> <pb/>siden <i>[tyg]</i> <pb/><t>och scharlakan <i>[dyrbart rött färgämne som framställdes av bär]</i>.</t> <pb/><i>[Material för lyxmöbler:]</i> <pb/>Allt slags tujaträ <i>(cypress, doftande trä) [dyrbara träslag från Nordafrika, populärt material för möbler]</i> <pb/><t>och alla slags föremål av elfenben <i>[elefantbetar, exklusiva inlägg i möbler]</i></t> <t>och <i>[andra]</i> dyrbara träslag.</t> <pb/><i>[Material för konstföremål:]</i> <pb/>Brons <pb/><t>och järn</t> <t>och marmor,</t>


text:
<pb/><i>[Parfymer och kryddor:]</i> <pb/>kanel <pb/><t>och salvor,</t> <pb/>rökelse <pb/><t>och myrra</t> <t>och parfymer,</t> <pb/><i>[Matvaror:]</i> <pb/>vin <pb/><t>och <i>[oliv-]</i> olja,</t> <pb/>fint mjöl <pb/><t>och säd,</t> <pb/><i>[Från boskapsmarknaden:]</i> <pb/>boskap <pb/><t>och får,</t> <pb/>och hästar <pb/><t>och vagnar</t> <pb/><i>[Från slavmarknaden:]</i> <pb/>mänskliga kroppar <pb/><t>och själar <i>(liv)</i>.</t> <pb/><i>[Uttrycket ”kroppar och själar” kan tolkas på två sätt. Antingen som två skilda begrepp där ordet ”kroppar” syftar på slaveriet och ”själar/liv” visar på hur degenererat ett mänskligt liv blivit. De två orden kan också tolkas som ett begrepp. Inom retoriken kallas detta för hendiadys. Tidigare i listan finns flera ord som används parvis och också kan tolkas enskilt eller som ett begrepp. Ett exempel från samma vers är ”boskap och får” som kan stå för just boskap och får, eller syfta på boskapsmarknaden som helhet och då även inkludera getter och andra djur. I så fall beskriver ”kroppar och själar” alla former av människohandel. Oavsett tolkning handlar det om slavhandeln som var utbredd i romarriket där hälften av befolkningen var slavar.</i> <pb/><i>Totalt innehåller listan 29 produkter och speglar varorna från Tyre, se Hes 27. Det är anmärkningsvärt att längst ner i uppräkningen av varor som såldes och köptes nämns slavhandeln. Placeringen, efter matvaror och boskap, visar på hur degenererat människovärdet blivit i romarriket.]</i>


text:
<pb/>Frukten som din själ längtade efter har försvunnit från dig. All lyx och glans har du förlorat, och man ska aldrig mer finna den.


text:
Köpmännen som hade handlat med detta och blivit rika genom henne ska stå där på avstånd, skrämda av hennes plåga, och gråta och klaga:


text:
<pb/>”Ve, ve <i>(uttryck för intensiv förtvivlan)</i> du stora stad <pb/><t>som var klädd i linne, purpur och scharlakan</t> <t>och smyckad med guld, ädelstenar och pärlor!</t>


text:
<pb/>På en enda timme har all denna rikedom ödelagts.” <pb/>Alla kaptener och alla kustfarare och sjömän och alla som arbetar till sjöss, alla stod de på avstånd


text:
De strödde jord över sina huvuden och grät och klagade högljutt: <pb/>”Ve, ve <i>(uttryck för intensiv förtvivlan)</i> över den stora staden <pb/><t>där alla som hade fartyg på havet blev rika genom dess rikedom!</t> <pb/>På en enda timme blev den ödelagd.”


text:
<pb/><i>[Rösten som började tala i vers 4 avslutar nu:]</i> <pb/>Gläd dig över henne <i>[Babylons fall och allt detta som sker]</i>, du himmel och ni heliga och ni apostlar och profeter, för Gud har dömt henne och gett er upprättelse.


text:
<pb/>Sedan tog en stark ängel upp en sten, som en stor kvarnsten, och kastade den i havet och sade: <pb/>”På samma sätt, lika plötsligt och med våldsam kraft ska Babylon störtas ner och aldrig mer finnas.


text:
<pb/>Aldrig mer ska ljudet av harpister, musiker, flöjtister och trumpetare höras i dig. <pb/>Aldrig mer ska någon hantverkare av något slag finnas i dig. <pb/>Aldrig mer ska ljudet från en kvarnsten höras i dig.


text:
<pb/>Aldrig mer ska någon lampas sken lysa i dig. <pb/>Aldrig mer ska röster från brud och brudgum höras i dig. <pb/>Dina köpmän var jordens stora <i>(inflytelserika)</i> män och alla folk blev vilseledda <i>(förförda)</i> genom dina droger <i>[grekiska ordet ”pharmakeia”, vårt ord farmaceut kommer från detta ord. Ofta kombinerades droger och magi, så därför översätts ordet ibland till svartkonst]</i>.


text:
I henne <i>[Babylon]</i> fanns blod av profeter och heliga och av alla som hade slaktats på jorden.”


text:
<pb/><i>[De tre veropen från kungar, köpmän och handelsmän får en parallell i tre lovprisningar. Ordet Halleluja är ett låneord från hebreiskan som betyder ”prisa Jahve” där Jahve är Guds personliga namn. Ordet Halleluja används bara fyra gånger i NT. Alla fyra tillfällen är här i det nittonde kapitlet, se vers 1, 3, 4 och 6. Nu sker ett skifte. Den stora vedermödan som har dominerat kapitel 4-18 kommer till sitt slut. Kapitel 19 börjar med en frasen ”Efter detta”. Det indikerar nästa kronologiska händelse.]</i> <pb/>Efter detta <i>[händelserna i kapitel 18]</i> hörde jag liksom en stark röst från en stor skara i himlen: <pb/>”Halleluja <i>(prisa Gud)</i>! <pb/>Frälsningen och äran och makten tillhör vår Gud,


text:
<pb/>för hans domar är sanna och rätta. <pb/>Han har dömt den stora skökan <i>[det stora Babylon, se Upp 14:8]</i> <pb/><t>som fördärvade jorden med sin otukt</t> <t>och straffat henne för sina tjänares blod.”</t> <pb/><i>[Det är inte Babylons fall som är orsaken till glädjen. Sången betonar istället Guds attribut - han är sann och rättfärdig, se även Upp 15:3; 16:7. Gud finner inte glädje i den ogudaktiges död, istället vill han se omvändelse, se Hes 18:23. Händels Hallelujakör från 1741 har inspirerats från denna passage.]</i>


text:
<pb/>Än en gång sade de: <pb/>”Halleluja <i>(prisa Gud)</i>!” <pb/>Röken från henne <i>[Babylons förstörelse]</i> stiger i evigheters evighet.


text:
De tjugofyra äldste och de fyra varelserna föll ner och tillbad Gud som sitter på tronen och sade: <pb/>”Amen <i>(Ja, låt det ske)</i>. <pb/>Halleluja <i>(prisa Gud)</i>!”


text:
<pb/>Från tronen kom sedan en röst <i>[från en ängel]</i> som sade: <pb/>”Prisa <i>(upphöj, lovsjung)</i> vår Gud, <pb/><t>alla ni hans tjänare,</t> <pb/>ni som i vördnadsfull tillbedjan fruktar honom, <pb/><t>både små och stora.”</t> <pb/><i>[Alla ska tillbe oavsett ställning, de med låg status tillsammans med de inflytelserika.]</i>


text:
<pb/>Sedan hörde jag något som lät som en enorm folkskara, som dånet av många stora vatten och mullrande åska, de ropade: <pb/>”Halleluja <i>(prisa Gud)</i>! <pb/>För Herren vår Gud, <pb/><t>den allsmäktige <i>(som har all kraft och vet allt)</i>,</t> <pb/>har nu intagit sin kungliga position. <pb/><t><i>[Jesus har alltid varit kung, men nu träder han in i den positionen.]</i></t>


text:
<pb/>Låt oss glädjas och jubla och ge honom äran. <pb/>För Lammets bröllop har kommit och hans brud <i>[de troende]</i> har gjort sig redo.


text:
<pb/>Hon har fått rätt att klä sig i finaste linne, skinande vitt och rent.” <pb/>Det fina linnet är de heligas rättfärdiga gärningar. <pb/><i>[Till skillnad från skökan, se vers 2, som ger sig hän åt många älskare ger bruden sig själv helt och fullt till Kristus. Lite längre fram benämns bruden Lammets hustru, då är hon gift och bröllopsfesten är över, se Upp 21:9. Paulus kallar de troende för trolovade med Kristus, se 2 Kor 11:2. Församlingen liknas med Kristi brud, se Ef 5:27. I Höga visan beskrivs denna kärlek mellan Gud och hans folk. I Hosea beskrivs Israel som en otrogen hustru som Gud ska upprätta i framtiden.</i> <pb/><i>Ett dåtida judisk bröllop hade flera steg:</i> <pb/><i>1. Trolovning - en officiell ceremoni som var mycket mer bindande än dagens förlovning, se Matt 1:18. Brudgummen reste från sin fars hus till brudens hem och betalade ett brudpris, se 1 Mos 24:53; 29:15-30.</i> <pb/><i>2. Brudgummen förbereder det nya hemmet, se Joh 14:1-4.</i> <pb/><i>3. Brudgummen kommer till brudens hus för att hämta henne. Inget exakt datum ges, men sker omkring ett år efter trolovningen. Seden illustreras i Jesu liknelse med de tio brudtärnorna, se Matt 25:1-13.</i> <pb/><i>4. Bröllopsfesten - varade flera dagar, ofta sju dagar, se Joh 2:1-11.</i> <pb/><i>Det finns olika tolkningar på vad dessa bilder beskriver. Vad som är helt klart är att Brudgummen är Kristus, se Joh 3:29. Bruden beskriver alltid troende i plural, medan gäster, brudgummens vänner och tärnor används mer individuellt om enskilda troende, se vers 9.]</i>


text:
<pb/>Sedan sade han <i>[ängeln]</i> till mig <i>[Johannes]</i>: ”Skriv: Lyckliga <i>(saliga, välsignade)</i> är de som är inbjudna till Lammets bröllopsmåltid.” Han sade också till mig: ”Dessa Guds ord är sanna <i>(trovärdiga)</i>.”


text:
<pb/>Då föll jag ner för hans fötter för att tillbe honom, men han sade till mig: ”Gör inte så! Jag är bara en medtjänare till dig och dina bröder som har Jesu vittnesbörd. Gud ska du tillbe. Jesu vittnesbörd är profetians ande <i>[syftet med profetia är att vittna om Jesus och ge honom ära]</i>.”


text:
<pb/><i>[En ny serie med åtta ”och jag såg” börjar här, se Upp 19:11; 19:17; 19:19; 20:1; 20:4; 20:11; 20:12; 21:1. Detta är den tredje stora synen av Jesus. I den första visionen vandrade Jesus bland lamphållarna, en fin bild på Jesu närvaro mitt bland församlingarna, se Upp 1:9-20. I den andra synen såg Johannes Kristus i himlen vid tronen. Jesus var lejonet av Juda som såg ut som ett slaktat lamm, se Upp 5:1-14. Nu i denna tredje syn får han se Jesus som en segrande kung. Enda gången Jesus tidigare ridit på ett djur, var när han fredligt kom in i Jerusalem på en åsna, se Joh 12:12-15.]</i> <pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> himlen öppen, och se: en vit häst, och han som satt på den heter Trofast och Sann <i>[samma titel som i Upp 3:14]</i>, och han dömer och strider i rättfärdighet. <i>[Till skillnad från den falska kristusfiguren i Upp 6:2.]</i>


text:
Hans ögon var som eldslågor, och på sitt huvud bar han många kronor <i>(kungliga diadem)</i>. Han hade ett namn skrivet som ingen känner utom han själv,


text:
och han var klädd i en mantel som var doppad i blod <i>[hans eget, eller fiendernas, se Jes 63:2-4]</i>, och hans namn är Guds Ord. <pb/><i>[Titeln ”Ordet” återfinns bara i Johannes evangelium och hans första brev, se Joh 1:1, 14; 1 Joh 1:1. På samma sätt som allt är skapat av Kristus i begynnelsen, se Kol 1:16, är Ordet verksamt i tidsålderns slut.]</i>


text:
Ur hans mun kom ett skarpt svärd som han ska slå folken med, och han ska styra dem med järnspira <i>[Ps 2:9]</i>, och han trampar Guds, den Allsmäktiges, stränga vredes vinpress. <i>[Svärdet hålls inte i handen, utan kommer ur munnen, se Jes 11:4; 49:2.]</i>


text:
På sin mantel och på sin höft har han ett namn skrivet: ”Kungarnas Kung och herrarnas Herre.” <pb/><i>[Kristus beskrivs i vers 11-16 med fyra namn:</i> <pb/><i>1. Trofast och Sann - han gör som han lovat och det blir som han sagt.</i> <pb/><i>2. Ett okänt namn - Sonens djupaste väsen är en hemlighet som ingen utom Fadern känner, se även Upp 3:12.</i> <pb/><i>3. Guds Ord - han har funnits sedan begynnelsen.</i> <pb/><i>4. Kungars Kung och herrarnas Herre - den korsfäste och av världen förkastade är verkligen alla herrars Herre.]</i>


text:
<pb/><i>[I detta kapitel beskrivs två festmåltider. Den första är bröllopsfesten med Lammet, se vers 9. Som kontrast kommer nu en fasansfull inbjudan till jordens fåglar. Vers 17-21 är format som en kiasm där första och sista versen talar om fåglar och centralt beskrivs den s.k. ”striden”. Hela syftet med kiasmen är att dramatisera det oundvikliga slutet för ondskan.]</i> <pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> en ängel som stod i solen och ropade med stark röst till alla fåglar som flög uppe på himlen: <pb/>”Kom och samlas till Guds stora måltid,


text:
så ska ni få äta <pb/><t>kött av kungar,</t> <t>kött av befälhavare,</t> <t>kött av mäktiga män,</t> <t>kött av hästar och deras ryttare</t> <t>och kött av alla människor, fria och slavar, små och stora.”</t> <pb/><i>[Ordet kött förekommer fem gånger i denna mening. Även om det refererar till kroppen som gamarna äter, så finns även en djupare mening här. Människan kommer till korta på grund av sin fallna natur, köttet, se 1 Mos 6:3; Joh 3:6; Rom 7:18; 1 Pet 1:24.]</i>


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> vilddjuret och jordens kungar och deras härar samlade till strid <pb/><t>mot ryttaren på hästen och mot hans här.</t> <pb/><i>[Mellan vers 19 och 20 hade man kunnat förvänta sig en beskrivning av striden, men det verkar inte ens bli en strid. Svärdet ”ur ryttarens mun”, se vers 21, verkar ha att göra med ord, se Heb 4:12.]</i>


text:
<pb/>Vilddjuret <i>[från havet, se Upp 13:1-10]</i> greps tillsammans med den falske profeten <i>[vilddjuret från jorden, se Upp 13:11-18]</i>, <pb/><t>som hade gjort tecken inför vilddjuret</t> <t>och därigenom förlett dem som tagit emot vilddjurets märke</t> <t>och tillbett dess bild.</t> <pb/>Båda kastades levande i eldsjön som brinner av svavel.


text:
<pb/>De andra dödades med svärdet som gick ut ur ryttarens mun, <pb/>och alla fåglarna åt sig mätta av deras kött.


text:
<pb/><i>[Det finns flera paralleller mellan följande tre verser och kapitel 12:</i> <pb/><i>- Där kastades draken ner på jorden, se Upp 12:9, 12. Här kastas han ner från jorden till avgrunden.</i> <pb/><i>- Där var det för en kort tid, här är det en lång tid.</i> <pb/><i>- Då betydde hans fall fasa för jordens invånare, se Upp 12:12, här betyder det frihet.</i> <pb/><i>Kapitel 12 och 20 ramar in drakens aktivitet som beskrivs mellan dessa kapitel. I kapitel 12 introduceras hans verksamhet, och i kapitel 20 avslutas den. I ett större perspektiv introduceras ormen i Bibelns tredje kapitel, 1 Mos 3. Här, i det tredje kapitlet från slutet förgörs han.]</i> <pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> en ängel komma ner från himlen med nyckeln till avgrunden och en stor kedja i handen. <i>[När den femte ängeln blåste i sin basun öppnades avgrundens brunn, se Upp 9:1-2. Nu stängs den.]</i>


text:
Han grep draken, den gamle ormen <i>[1 Mos 3:15]</i> som är Djävulen och Satan <i>[samma titel som i Upp 12:9]</i>, och band honom för tusen år. <i>[Mark 3:27]</i>


text:
Sedan kastade ängeln honom i avgrunden och stängde och förseglade den över honom, för att han inte mer skulle förleda folken förrän de tusen åren nått sitt slut. Efter detta ska han släppas lös för en kort tid. <pb/><i>[Versen indikerar att draken ska försvinna i två steg, den slutgiltiga domen beskrivs i vers 7-10. Det kan vara svårt att förstå varför Satan ännu en gång ska släppas lös. En förklaring kan vara att Satans dom följer samma mönster som de ogudaktiga människornas dom. När de dör hamnar de i dödsriket, Hades, som är en temporär plats. Därifrån kommer de bli lösta en kort tid för att stå inför den vita tronen och dömas av Kristus, och sedan kastas i den brinnande sjön, se vers 11-15. På motsvarande sätt skickas den ogudaktiga ormen till avgrunden, blir frigiven en kort stund för att till sist dömas och kastas i den brinnande eldsjön, se vers 9-10.]</i>


text:
<pb/><i>[Martyrerna, som Johannes sett under altaret när det femte sigillet bröts, ställde en fråga: ”Hur länge ska det dröja innan du dömer jordens invånare och straffar dem för vårt blod?”, se Upp 6:10-11. Den frågan får nu sitt svar och fullbordan.]</i> <pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> troner, och de som satt på dem fick rätt att döma <i>(kan också översättas ”ett domslut gavs dem”)</i>. Jag såg själarna <i>[se Upp 6:9-11]</i> av dem som hade blivit halshuggna för Jesu vittnesbörd <i>[eftersom de vittnade om Jesus]</i> och <i>[bekände sig till och talade]</i> Guds ord. De hade inte tillbett vilddjuret och dess bild eller tagit emot märket på sin panna eller sin hand. De levde och regerade med Kristus i tusen år. <pb/><i>[Dessa troende som inte tog vilddjurets märke och fick lida martyrdöden har nu uppstått och blivit upprättade. De får nu regera tillsammans med Jesus. I striden i Upp 19:19-21 förgjordes armén, men det finns många andra människor på jorden, se Upp 20:7.]</i>


text:
<pb/>Men de andra döda levde inte förrän de tusen åren hade gått. <i>[De ogudaktiga, se vers 11-15.]</i> Detta är den första uppståndelsen.


text:
Lycklig <i>(salig, välsignad)</i> och helig <i>(avskild för tjänst)</i> är den som har del i den första uppståndelsen. Över dem har den andra döden <i>[att bli kastad i eldsjön, se vers 14]</i> ingen makt, utan de ska vara Guds och Kristi präster och regera med honom i tusen år. <pb/><i>[En period på tusen år nämns sex gånger, se vers 2, 3, 4, 5, 6, 7. Ofta används ordet millennium, från latinets ”mille annum” - tusen år, för denna tidsperiod. Utifrån GT profetior om ett fridsrike, och föregående verser där Kristus kommer på en vit häst, se 19:11-15, verkar det var en period då Jesus regerar på jorden. Det blir en tid då skapelsen upprättas, se Rom 8:20-22. Lamm och vargar ska bo tillsammans, se Jes 11:6. Det är ett fridsrike där svärd smids till plogbillar, se Jes 2:4. Dock är det inte en helt fullkomlig värld:</i> <pb/><i>- Människor kommer fortfarande att dö: ”Den som dör vid hundra års ålder kallas fortfarande ung”, se Jes 65:20. Paulus gör det klart att ”Jesus måste vara kung och regera tills han lagt alla sina fiender under sina fötter, den sista fienden som utplånas är döden”, se 1 Kor 15:25-26. Det är först efter den sista striden med djävulen som jorden renas i eld och en ny himmel och ny jord kommer, se 2 Pet 3:10-13. Det är först efter den nya himlen och jorden som ”döden inte finns mer”, se Upp 21:4.</i> <pb/><i>- Även om Jesus tillsammans med de troende regerar här på jorden, så krävs det domar, se vers 4. Kristus regerar, men många böjer sig motvilligt för hans vilja eftersom de i slutet av perioden gör uppror, se vers 7-9.</i> <pb/><i>Denna syn att Kristus kommer innan millenniet kallas premillennialism och är den vanligaste tolkningen. I amillennialismen, från grekiska ”a” - inte, tolkas tusenårsriket som en symbolisk tid. Under 1800-talet, då många trodde på människans egen förmåga att förändra världen, växte postmillennialismen fram där Jesus kommer först efter tusenårsriket med en ny himmel och jord, fram tills dess har församlingen regerat på jorden under tusen år medan Kristus är i himlen.]</i>


text:
<pb/><i>[Nu återupptas temat från vers 3.]</i> <pb/>När de tusen åren har nått sitt slut ska Satan släppas ut ur sitt fängelse.


text:
Han ska gå ut för att förleda folken vid jordens fyra hörn, Gog och Magog, och samla dem till striden. Deras antal är som havets sand. <pb/><i>[Gog och Magog för tankarna till Hesekiels profetia om ett anfall från en fiende från norr. Det leds av en ond kung ”Gog” vars land är ”Magog”, se Hes 37-38; 1 Mos 10:2. Gud griper in och fienden blir fullständigt besegrad. Efter kriget blir Israel upprättat och ett nytt tempel byggs, se Hes 40-48.]</i>


text:
<pb/>De drog upp över hela jordens vidd och omringade de heligas läger och den älskade staden <i>[Jerusalem]</i>. Men eld kom ner från himlen och förtärde dem. <pb/><i>[På samma sätt som striden i kapitel 19 inte blev någon stor strid, är slaget över på en gång. Eld från himlen har också en betydelse av att bekräfta profetorden, se 2 Kung 1:10-12; Hes 38:22.]</i>


text:
<pb/>Djävulen som hade förlett dem kastades sedan i sjön av eld och svavel där också vilddjuret <i>[från havet, se Upp 13:1-10]</i> och den falske profeten <i>[vilddjuret från jorden, se Upp 13:11-18, redan]</i> är <i>[Upp 19:20]</i>. Där ska de plågas dag och natt i evigheters evighet. <pb/><i>[Alla ondskans krafter som introducerades en och en har nu blivit besegrade en och en i omvänd ordning. Ännu ett kiastiskt drag i Uppenbarelseboken.</i> <pb/><i>Draken introduceras, se Upp 12. De två vilddjuren träder fram, Upp 13. Babylon, den prostituerade kvinnan, beskrivs, kap 14-16. Babylon förgörs, se Upp 17:1-19:10. De två vilddjuren kastas i eldsjön, se Upp 19:11-21.</i> <pb/><i>Draken kastas i eldsjön, se Upp 20:1-10.</i> <pb/><i>Scenen är nu redo för en ny värld!]</i>


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> en stor vit tron och honom som satt på den, och jorden och himlen <i>(skyn)</i> flydde inför honom, och det fanns inte längre någon plats för dem. <pb/><i>[Det grekiska ordet ”ouranos” översätts både till himmel och sky, sammanhanget avgör betydelsen. Här kan det antingen betyda att jorden och dess sky eller hela himlen och universum. Nu bereds plats för ”en ny himmel och jord”, se Upp 21:1.]</i>


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> de döda, både stora och små <i>[gamla och unga, rika och fattiga - alla människor]</i>, stå inför tronen. Sedan öppnades böcker, och en annan bok <i>(skriftrulle)</i> öppnades - livets bok. <i>[I brevet till Sardes ges löftet att ha sitt namn i denna bok, se Upp 3:5. Daniel nämner också den, se Dan 12:1-2.]</i> De döda dömdes <i>(separerades, åtskildes)</i> efter vad som stod i böckerna, efter sina gärningar <i>[Matt 25:31-32]</i>.


text:
Havet gav tillbaka de döda som fanns i det, och Döden och Hades <i>(dödsriket)</i> gav tillbaka de döda som fanns i dem, och var och en dömdes efter sina gärningar.


text:
<pb/>Sedan såg jag <i>(och jag såg)</i> en ny <i>(bättre)</i> himmel <i>(sky)</i> och en ny <i>(bättre, helt ny sorts)</i> jord, för den första himlen och den första jorden var borta, och havet fanns inte mer. <pb/><i>[Löftet om en ny himmel och jord går i uppfyllelse, se Jes 65:17; 66:22; 2 Pet 3:13. Bibeln talar om tre himlar.</i> <pb/><i>- Skyn och atmosfären närmast jorden, se 1 Mos 6:7.</i> <pb/><i>- Rymden och universum med sol, måne och stjärnor, se Matt 24:29.</i> <pb/><i>- Guds boning, se 2 Kor 12:2; Apg 7:55; Heb 8:1</i> <pb/><i>Havet och vattnen representerar ofta kaos och ondska, se Upp 13:1; 17:5. Frånvaro av havet talar om fred och trygghet. Dock kommer det finnas vatten och floder i den nya världen, se Upp 22:1. Eftersom det inte står ”haven” utan ”havet” i bestämd form, kan det också handla om ett specifikt hav - ”Röda Havet”, se Jes 11:15-16; 51:10.]</i>


text:
<pb/>Jag såg den heliga staden, det nya Jerusalem, komma ner ur himlen från Gud, redo likt en brud som är smyckad för sin man. <i>[I vers 9 beskrivs nästa steg i bröllopet, bruden har blivit Lammets hustru.]</i>


text:
<pb/>Sedan hörde jag en stark röst från tronen: ”Se, Guds närvaro omsluter människorna. Han ska bo hos dem och de ska vara hans folk, och Gud själv ska vara hos dem som deras Gud.


text:
Han ska torka varje tår från deras ögon. Döden ska inte finnas mer och ingen sorg och ingen gråt och ingen smärta. För det som förut var är borta.”


text:
<pb/>Han som sitter på tronen <i>[Jesus]</i> sade: ”Se, jag gör allting nytt.” Han sade också: ”Skriv, för dessa ord är trovärdiga och sanna.”


text:
<pb/>Sedan sade han till mig: <pb/>Det har skett <i>(det är fullbordat)</i>. <pb/>Jag är Alfa <i>(den första grekiska bokstaven)</i> och Omega <i>(den sista grekiska bokstaven)</i>, före allting <i>(begynnelsen, ursprunget)</i> och slutet av allt <i>(änden)</i>. <pb/><i>[I inledningen används samma titel för Gud, se Upp 1:8.]</i> <pb/>Åt den som törstar <i>[längtar efter och vill ha Gud]</i> <pb/><t>ska jag fritt ge ur källan med livets vatten. <i>[Jes 55:1; Joh 7:37]</i></t>


text:
<pb/>Den som segrar ska få detta i arv, <pb/><t>och jag ska vara hans Gud,</t> <t>och han ska vara min son.</t>


text:
<pb/>Men <pb/><t>de fega <i>[Matt 10:32-33]</i>,</t> <t>de otroende <i>(som inte vill tro)</i></t> <t>och de skändliga <i>(orenade, nedsmutsade av synd) [de som druckit från bägaren med allt som Gud avskyr, se Upp 14:8; 17:4-5]</i>,</t> <t>mördarna</t> <t>och de sexuellt omoraliska,</t> <t>ockultisterna <i>(de som missbrukar droger)</i>, <i>[grekiska ordet ”pharmakos”, vårt ord farmaceut kommer från detta ord. I de hedniska templen kombinerades ofta droger och magi.]</i></t> <t>avgudadyrkarna</t> <t>och alla lögnare,</t> <pb/>de ska få sin del i sjön som brinner av eld och svavel. Detta är den andra döden.


text:
<pb/><i>[Denna vers börjar på exakt samma sätt som 17:1. Troligtvis är det samma ängel som visade Johannes den stora skökan Babylon och Guds dom över henne, som nu i kontrast visar på det nya Jerusalem.]</i> <pb/>En av de sju änglarna med de sju skålarna som var fyllda med de sju sista plågorna kom till mig och sade: ”Kom, jag ska visa dig bruden, Lammets hustru.”


text:
Han förde mig i Anden upp på ett stort och högt berg och visade mig den heliga staden Jerusalem, som kom ner från himlen, från Gud.


text:
Den hade Guds härlighet, dess strålglans var som den dyrbaraste ädelsten, som kristallklar jaspis <i>[samma material med grönaktig ton som Johannes liknade den som satt på tronen med, se Upp 4:3]</i>.


text:
<pb/>Staden hade en stor och hög mur med tolv portar, och vid portarna fanns tolv änglar. Där var också namn inskrivna: namnen på Israels barns tolv stammar.


text:
I öster fanns tre portar, i norr tre portar, i söder tre portar och i väster tre portar. <pb/><i>[Det verkar som Johannes får gå runt och se alla sidor. Hans rörelsemönster är dock lite oväntat, först öst till nord, sedan syd till väst. Hesekiel hade en liknande syn där han såg portarna och vilken stam de tillhörde, se Hes 48:31-34. Namnen är dock lite annorlunda jämfört med de Johannes hörde i en tidigare syn, se Upp 7:5-8. Om stammarnas namn överensstämmer med Hesekiels syn tillhör portarna följande stammar:</i> <pb/><i>Öst: Dan, Benjamin, Josef.</i> <pb/><i>Norr: Levi, Juda, Ruben.</i> <pb/><i>Syd: Sebulon, Isaskar, Simeon.</i> <pb/><i>Väst: Naftali, Aser, Gad.]</i>


text:
<pb/>Stadsmuren hade tolv grundstenar, och på dem stod de tolv namnen på Lammets tolv apostlar. <pb/><i>[På motsvarande sätt som portarna kallas ”Juda port”, ”Benjamins port” osv, se vers 12-13. finns det tolv grundstenar som är döpa efter apostlarna. Det finns en ”Petrus sten”, en ”Johannes sten” osv. Jesus gav löfte till sina tolv apostlar att de skulle regera tillsammans med honom när han kommer med sitt rike, se Matt 19:27-28.</i> <pb/><i>Det finns även ett fint bildspråk där Jerusalem är öppet för både jude och hedning, men allt startade med judarna. De är portarna, och apostlarnas undervisning är grunden för hela mänskligheten, se Ef 2:20; Matt 16:18.]</i>


text:
<pb/>Han som talade till mig hade en mätstång av guld för att mäta staden och dess portar och dess mur.


text:
<pb/>Staden bildade en fyrkant och var lika lång som den var bred. <i>[Det innersta rummet i tabernaklet och templet, byggt efter den himmelska förebilden, var också en kub, se 1 Kung 6:20.]</i> Han mätte upp den med mätstången till 12 000 stadier. Samma längd och bredd. <i>[En stadie var en löparbanas längd, omkring 185 meter. Totalt alltså var staden 222 mil lång och 222 mil bred.]</i>


text:
Han mätte också <i>[troligtvis höjden på]</i> dess mur till 144 alnar <i>[motsvarar 65 meter]</i> efter människors mått, som också är änglars. <i>[Det anges inte om det är bredden eller höjden som mäts, men eftersom den beskrivs som ”stor och hög” i vers 12, är det troligtvis höjden som anges.]</i>


text:
<pb/>Muren var byggd av jaspis <i>[samma material med grönaktig ton som Johannes liknade den som satt på tronen med, se Upp 4:3]</i>, och staden var av rent guld som liknade rent glas.


text:
Stadsmurens grundstenar var smyckade med alla slags ädelstenar. <pb/>Den första grundstenen var en jaspis <i>[troligtvis genomskinlig grönaktig]</i>. <pb/><t><i>[Den sista stenen i bröstskölden, se 2 Mos 28:17. Beskriver också Gud i tronrummet, se Upp 4:3.]</i></t> <pb/>Den andra en safir <i>[mörkblå]</i>. <pb/>Den tredje en kalcedon <i>[rökfärgad, vitaktig]</i>. <pb/>Den fjärde en smaragd <i>[grön]</i>.


text:
<pb/>Den femte en sardonyx <i>[vit med bruna eller rosa drag]</i>. <pb/>Den sjätte en karneol <i>[röd]</i>. <pb/><t><i>[Den första stenen i bröstskölden, beskriver Gud i tronrummet, se Upp 4:3.]</i></t> <pb/>Den sjunde en krysolit <i>[guldgul]</i>. <pb/>Den åttonde en beryll <i>[blågrön]</i>. <pb/>Den nionde en topas <i>[olivgrön]</i>. <pb/><t><i>[Alla stenar upp till den nionde nivån i muren fanns hos keruben som förvisades från Guds heliga berg, se Hes 28:13-14.]</i></t> <pb/>Den tionde en krysopras <i>[äppelgrön]</i>. <pb/>Den elfte en hyacint <i>[lila]</i>. <pb/>Den tolfte en ametist <i>[purpur och violett]</i>. <pb/><i>[Alla dessa stenar är vackra och lyser i olika färger när ljuset skiner genom dem. Åtta av namnen på dessa tolv stenar återfinns i översteprästens bröstsköld, se 2 Mos 28:17. Det är troligt att de övriga fyra, sardonyx, beryll, krysopras och ametist, också fanns i bröstskölden, fast de beskrivs med andra namn i hebreiskan.</i> <pb/><i>Ädelstenar har olika hårdhet. Mose fick instruktioner att gravera in namnen på de tolv stammarna på stenarna, se 2 Mos 28:21. Stenarna som användes i bröstskölden måste alltså vara mjuka nog för dåtida graveringstekniker. Alla mineraler som nämns i denna lista är mjukare kvarts, och inte hårdare stenar som safir, rubin eller diamant.]</i>


text:
<pb/>De tolv portarna bestod av tolv pärlor, och varje port var gjord av en enda pärla. Stadens huvudgata var av rent guld, som genomskinligt glas.


text:
<pb/>Något tempel såg jag inte i staden, för Herren Gud den Allsmäktige och Lammet är dess tempel. <pb/><i>[Templet representerade Guds närvaro, men det behövs inte eftersom Guds närvaro finns i hela staden, se vers 3. Det verkar som den nya himlen och jorden inte är beroende av solen på samma sätt som i vårt nuvarande universum.]</i>


text:
<pb/>Staden behöver inte sol eller måne för att få ljus, för Guds härlighet lyser upp den och dess lampa är Lammet. <i>[Jes 60:19-20]</i>


text:
Aldrig ska något orent komma in i den, och inte heller den som ägnar sig åt skändlighet och lögn, utan bara de som är skrivna i livets bok som tillhör Lammet.


text:
<pb/>Sedan visade ängeln mig en flod med livgivande <i>(levande, rent)</i> kristallklart vatten som flöt ut från Guds och Lammets tron


text:
mitt på stadens <i>[det nya Jerusalems]</i> huvudgata <i>[1 Mos 2:10; Hes 47:1-12]</i>. På båda sidor om floden stod livets träd <i>[singular]</i> som bär frukt tolv gånger om året och ger sin skörd varje månad. Trädens löv är livgivande <i>(till helande, grekiska ”therapeian”)</i> för folken. <pb/><i>[Livets träd är i singular, och det kan tolkas som det är en grupp av träd som ses som en enhet, eller så flyter floden på båda sidorna om trädet. Livets träd omnämns också i Edens lustgård, se 1 Mos 2:9. Efter syndafallet hindrar Gud Adam och Eva från att äta av dess frukt, eftersom det ger evigt liv, se 1 Mos 3:22. I hälsningen till församlingen i Efesos lovade Jesus dem att få äta av livets träd i Guds paradis, se Upp 2:7. Till skillnad från havet, som står för kaos, är floden en positiv bild på något som är i rörelse och porlar av liv. Evigheten i nära gemenskap med Gud blir aldrig tråkig. På samma sätt som Adam fick i uppdrag att namnge djuren, se 1 Mos 2:19, kommer det troligtvis att finnas meningsfulla kreativa uppdrag.]</i>


text:
<pb/>Ingen förbannelse ska längre finnas. <i>[I det nya Jerusalem ska ingen synd finnas, orsaken till förbannelse, se 1 Mos 3:16-19; Sak 14:11.]</i> Guds och Lammets tron ska stå i staden, och hans tjänare ska tjäna honom.


text:
De ska se hans ansikte. <i>[Något som tidigare inte varit möjligt, se 2 Mos 33:20.]</i> Hans namn ska vara skrivet på deras pannor. <i>[Det är helt tydligt och öppet att de tillhör Gud, se Upp 3:12; 7:3.]</i>


text:
Det ska aldrig mer bli någon natt. Ingen behöver längre någon lykta eller solens sken, eftersom Herren Gud ska lysa över dem och de ska regera i evigheters evighet. <pb/><i>[Välsignelsebönen får här sitt fullständiga genomslag - Herren låter sitt ansikte lysa över dig, och han vänder sitt ansikte till dig, se 4 Mos 6:25-26.]</i>


text:
<pb/>Han sade till mig: ”Dessa ord är trovärdiga och sanna. Herren, profeternas andars Gud <i>[1 Kor 14:32]</i>, har sänt sin ängel för att visa sina tjänare vad som snart <i>(snabbt)</i> måste ske.”


text:
<pb/><i>[Johannes hör nu Jesus:]</i> ”Och se, jag kommer snart. Lycklig <i>(salig, välsignad)</i> är den som håller fast vid profetians ord i denna bok.” <i>[Den sjätte av de sju välsignelserna i Uppenbarelseboken, se Upp 1:3.]</i>


text:
<pb/>Jag, Johannes, är den som har hört och sett detta. Och när jag hade hört och sett det, föll jag ner för att tillbe framför fötterna på ängeln som hade visat detta för mig.


text:
Men han sade till mig: ”Gör inte så! Jag är bara en medtjänare till dig och dina bröder profeterna och till dem som håller fast vid orden i denna bok <i>(skriftrulle)</i>. Gud ska du tillbe.” <i>[För andra gången misstar Johannes ängeln med Jesus och faller Johannes ner, se Upp 19:9-10.]</i>


text:
<pb/>Han sade till mig <i>[ängeln fortsätter att tala]</i>: <pb/>”Försegla inte profetians ord i denna bok, för tiden är nära. <i>[Till skillnad från Daniels profetia som skulle förseglas till senare, se Dan 12:4, 9.]</i>


text:
<pb/>Den orättfärdige får fortsätta göra orätt <pb/><t>och den orene fortsätta orena sig.</t> <pb/>Den rättfärdige får fortsätta göra det rätta <pb/><t>och den helige fortsätta helga sig.”</t> <pb/><i>[Denna vers uppmanar inte att vara kvar i synd, poängen är att om någon inte tar till sig orden i denna profetia, kommer han fortsätta i sin synd. Tar han till sig inbjudan i vers 17 och omvänder sig kommer han att fortsätta att göra det som är rätt. Oren och helig är motsatser, i båda fallen beskrivs först gärningar och sedan inre karaktär. Det finns en likhet med näst sista versen Daniels bok där de ogudaktiga ska fortsätta i sin ogudaktighet utan att förstå det, men också att många ska bli renade, se Dan 12:10.]</i>


text:
<pb/><i>[Johannes hör på nytt Jesus:]</i> ”Se, jag kommer snart, och jag har min lön med mig för att ge åt var och en efter hans gärningar.


text:
<pb/>Jag är Alfa <i>(den första grekiska bokstaven)</i> och Omega <i>(den sista grekiska bokstaven) [Upp 1:8; 21:6]</i> <pb/>Den förste och den siste. <i>[Upp 1:17; 2:8]</i> <pb/>Före allting <i>(begynnelsen, ursprunget)</i> och slutet av allt <i>(änden)</i>. <i>[Upp 21:6]</i> <pb/><i>[Var och en av dessa tre titlar ’Alfa och Omega’, ’den förste och den siste’ och ’före allting och slutet av allt’ har redan förekommit. Detta är enda gången alla tre återfinns tillsammans.]</i>


text:
<pb/>Lyckliga <i>(saliga, välsignade)</i> är de som tvättar sina kläder så att de får rätt till livets träd och får komma in genom portarna till staden. <i>[Den sjunde av de sju välsignelserna i Uppenbarelseboken, se Upp 1:3.]</i>


text:
Men utanför är hundarna <i>[de onda]</i> och ockultisterna, de sexuellt omoraliska och mördarna, avgudadyrkarna och alla som älskar lögnen och ägnar sig åt den.”


text:
<pb/>”Jag, Jesus har sänt min ängel <i>(budbärare)</i> till er för att vittna om detta i <i>[de lokala]</i> församlingarna. Jag är skottet <i>(arvingen)</i> från Davids rot <i>(släkt)</i>, den strålande <i>(klart lysande)</i> morgonstjärnan <i>[början på en ny ljus dag]</i>.”


text:
<pb/>Anden och bruden säger: ”Kom!” <pb/><i>[Beroende på vem ”bruden” syftar på kan innebörden vara ”kom Jesus” eller ”kom till Jesus”. Är bruden församlingen här på jorden så överensstämmer det med den längtan Johannes senare uttrycker i vers 20: ”Kom, Herre Jesus.” Det blir ett gensvar på de tre ”se, jag kommer snart” som Jesus säger, se vers 7, 12, 20. Om bruden istället syftar på ”det nya Jerusalem från himlen” som Johannes nyss har sett och i detalj beskrivit i förra kapitlet, är det den fulländade himmelska församlingen som uppmanar församlingen här på jorden att komma upp på en högre nivå.]</i> <pb/>Den som hör <i>[Anden och bruden säga detta, den som lyssnar och får detta brev uppläst eller själv läser detta brev]</i>, <pb/><t>uppmanas att säga: ”Kom!”</t> <pb/>Den som törstar <i>[längtar efter mer av Gud]</i>, <pb/><t>uppmanas att komma!</t> <pb/>Den som vill, <pb/><t>uppmanas att fritt <i>(gratis)</i> ta emot livets vatten.</t> <pb/><i>[Från floden som flyter ut från Guds tron och Lammet, se 22:1-2. Jesus talade också i liknande termer, se Joh 7:37.]</i>


text:
<pb/>För alla som hör profetians ord i denna bok betygar jag: Om någon lägger något till dessa ord, <pb/><t>ska Gud lägga på honom de plågor som beskrivs i denna bok.</t>


text:
<pb/>Om någon tar bort något från orden i denna profetias bok, <pb/><t>ska Gud ta ifrån honom hans del i livets träd och i den heliga staden som beskrivs i denna bok. <i>[Liknande varning finns i Mose lag, se 5 Mos 4:2.]</i></t>


text:
<pb/>Han som intygar detta säger: ”Ja, jag kommer snart.” <pb/>Amen <i>(hebreiska för ”ja, låt det ske”)</i>, <pb/><t>kom Herre Jesus!</t> <pb/><i>[Höga visan avslutas med en liknande bön och längtan efter Jesus, se Höga Visan 8:14. Paulus använder det arameiska uttrycket ”Maranatha” som också betyder ”Vår Herre kom”, se 1 Kor 16:22.]</i>


text:
<pb/>Herren Jesu nåd <i>(Guds favör)</i> är med er alla <i>(vare med alla)</i>. <pb/><i>[Uppenbarelseboken inleddes med en önskan om ”nåd och frid” till de som fick boken uppläst för sig, se Upp 1:4. Boken, och hela Bibeln, avslutas också med Herren Jesu nåd, något ovanligt för en apokalyps men vanligt i breven, se t.ex. Rom 16:20. Hälsningen om nåd riktades till de troende i församlingarna då, se vers 18, men även troende i alla tider, se Upp 1:3. Jämför också med den avslutande varningen i Gamla Testamentets sista bok, se Mal 4:4-6; Joh 1:17.]</i>


# stories

title:
(<x>480 13:32-37</x>; <x>490 12:39-46</x>; <x>490 17:26-27</x>; <x>490 17:34-35</x>; <x>490 21:34-36</x>)


title:
(<x>480 14:53-65</x>; <x>490 22:54-55</x>; <x>490 22:63-71</x>; <x>500 18:12-14</x>; <x>500 18:19-24</x>)


title:
(<x>470 26:57-68</x>; <x>490 22:54-55</x>; <x>490 22:63-71</x>; <x>500 18:12-13</x>; <x>500 18:19-24</x>)


title:
(<x>10 5:1-32</x>; <x>10 11:10-26</x>; <x>80 4:18-22</x>; <x>130 1:1-4</x>, <x>130 1:24-27</x>, <x>130 1:34</x>; <x>130 2:1-15</x>; <x>470 1:1-17</x>)


# introductions

introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Matteus är det första evangeliet och en fin länk mellan Gamla och Nya Testamentet. Det är skrivet till judiska läsare för att visa att Jesus verkligen är den utlovade Messias. Evangeliet har därför många referenser till Gamla Testamentet och börjar med en släkttavla som utgår från det judiska folkets stamfader Abraham. Matteus berättar om Jesu födelse utifrån Josefs perspektiv, medan Lukas har mer detaljer kring Marias upplevelser. Matteusevangeliet innehåller fem längre tal av Jesus som alla avslutas med satsen ”När Jesus hade avslutat detta tal”, se <a href='B:470 7:28'>Matt 7:28</a>; <a href='B:470 11:1'>11:1</a>; <a href='B:470 13:53'>13:53</a>; <a href='B:470 19:1'>19:1</a>; <a href='B:470 26:1'>26:1</a>. De fem talen är: <p/>1. Bergspredikan, kap 5-7. <p/>2. Talet till de tolv som ska sändas ut, kap 10. <p/>3. Talet i liknelser, kap 13. <p/>4. Talet till församlingen, kap 18. <p/>5. Talet om sista tiden, kap 24-25. <p/>Genre: Evangelium. <p/>Skriven: Omkring år <b>50-60 e.Kr.</b> En första hebreiska/arameiska version kan ha skrivits ner redan på 30-talet e.Kr. <p/>Författare: Lärjungen <b>Matteus</b>. Han arbetade som tullindrivare för den romerska staten när Jesus kallade honom, se <a href='B:470 9:9'>Matt 9:9</a>; <a href='B:470 10:3'>10:3</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Markus är det kortaste evangeliet med sina sexton kapitel. Det är skrivet till romare och har få referenser till Gamla Testamentet. Berättelsen rör sig snabbt framåt likt ett actiondrama. Det grekiska ordet ”euthys” som översätts ”på en gång”, ”strax” eller ”genast” används hela 47 gånger och kännetecknar detta evangelium. Ett annat kännetecken är hur alla episoder hör samman och binds ihop med ordet ”och”. Av alla 678 verser börjar 410 av dem med det grekiska ”kai” som ofta översätts till ”och”, ”nu” eller ”då”. <p/><b>Struktur:</b> <p/>Det grekiska ordet ”schizo” - ”dela sig” och ”öppnas”, används två gånger. I inledningen vid Jesu dop ”delade sig himlen” och i slutet av evangeliet vid hans död ”delades förlåten” i templet i två delar, se <a href='B:480 1:10'>Mark 1:10</a>; <a href='B:480 15:38'>15:38</a>. Frasen ”Guds Son” nämns tre gånger <a href='B:480 1:1'>1:1</a>, <a href='B:480 3:11'>3:11</a>, <a href='B:480 15:39'>15:39</a>. En enkel struktur baserad på geografin skulle kunna vara: <p/>1. Introduktion, <a href='B:480 1:1-13'>1:1-13</a>. <p/>2. Jesus verkar i Galiléen, <a href='B:480 1:14-7:23'>1:14-7:23</a>. <p/>3. Jesus verkar i vidare kretsar, <a href='B:480 7:24-10:52'>7:24-10:52</a>. <p/>4. I Jerusalem - sista veckan, 11-16. <p/>Genre: Evangelium. <p/>Skriven: Omkring år <b>60 e.Kr.</b> <p/>Författare: Enligt tidig tradition <b>Markus</b>. Innehållet är troligen mycket av Petrus ögonvittnesskildring nerskrivet under deras gemensamma vistelse i Rom, se <a href='B:670 5:13'>1 Pet 5:13</a>. Några exempel där Petrus perspektiv framträder tydligt är: <a href='B:480 1:35-37'>Mark 1:35-37</a>; <a href='B:480 2:1-5'>2:1-5</a>; <a href='B:480 11:20-21'>11:20-21</a>; <a href='B:480 13:1-4'>13:1-4</a>. Markus mor hörde också till den första kretsen av kristna och i Markus barndomshem i Jerusalem möttes de troende ofta, se <a href='B:510 12:12'>Apg 12:12</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Lukas var en välutbildad läkare, se <a href='B:580 4:14'>Kol 4:14</a>. Han träffade aldrig Jesus, men gjorde efterforskningar som resulterade i Lukasevangeliet. Stort fokus läggs på hur evangeliet är till för alla folk, inte bara judarna. Lukas är också noga att använda sig av principen ”varannan damernas”. Genomgående när han berättar om helanden, liknelser och händelser växlar huvudpersonen mellan en man och en kvinna. Ett effektivt litterärt skrivsätt som också betonar att Jesus inte gör skillnad mellan män och kvinnor. Detta är det längsta av de fyra evangelierna och det enda som också har en uppföljare, Apostlagärningarna, som handlar om den första församlingen. <p/>Genre: Evangelium. <p/>Skriven: Omkring år <b>62</b> e.Kr. <p/>Författare: Enligt tidig tradition <b>Lukas</b>. <p/>Han reste tillsammans med Paulus på flera av hans missionsresor. I <a href='B:510 16:10'>Apg 16:10</a> börjar en sektion där han skriver ”vi”, vilket indikerar att Lukas är med. Det är troligt att Lukas var bosatt i Filippi eftersom stycket mellan <a href='B:510 17:1'>Apg 17</a> och <a href='B:490 20:15'>20:15</a> inte längre är i ”vi-form”. Lukas kan ha varit en icke-jude, se <a href='B:580 4:11-14'>Kol 4:11-14</a>, i så fall är han den enda hedning som finns med bland Bibelns författare.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Johannesevangeliet är ett litterärt mästerverk. Språket är nästan barnsligt enkelt, men blir ändå till vacker poesi med väldiga djup. Bokens tema finns angivet i <a href='B:500 20:31'>Joh 20:31</a>: ”Jesus är Guds Son.” <p/>Jesus beskrivs i sju ”Jag är” följt av en beskrivning: <p/><p>- Jag är livets bröd - <a href='B:500 6:35'>Joh 6:35</a>, <a href='B:500 6:41'>41</a>, <a href='B:500 6:48-51'>48-51</a> <p/>- Jag är världens ljus - <a href='B:500 8:12'>Joh 8:12</a>; <a href='B:500 9:5'>9:5</a> <p/>- Jag är grinden för fåren - <a href='B:500 10:7'>Joh 10:7</a>, <a href='B:500 10:9'>9</a> <p/>- Jag är den gode Herden - <a href='B:500 10:11'>Joh 10:11</a>, <a href='B:500 10:14'>14</a> <p/>- Jag är uppståndelsen och livet - <a href='B:500 11:25'>Joh 11:25</a> <p/>- Jag är vägen, sanningen och livet - <a href='B:500 14:4'>Joh 14:4</a> <p/>- Jag är det sanna vinträdet - <a href='B:500 15:1'>Joh 15:1</a>, <a href='B:500 15:5'>5</a> <p/>Totalt finns det 45 ”Jag är” med och utan objekt i evangeliet. </p> <p/>Det finns sju stycken ”tecken”, grekiska ”semeion”, som hör samman med vem Jesus säger att han är: <p/><p>- Vinundret bekräftar att han är det sanna vinträdet, se <a href='B:500 2:1-11'>Joh 2:1-11</a> <p/>- Helandet av kungens tjänares son bekräftar att Jesus är vägen, sanningen och livet. Medan kungen var på väg bekräftade hans tjänare sanningen att hans son var i livet, se <a href='B:500 4:46-54'>Joh 4:46-54</a>. <p/>- Helandet av den lame vid Betesdadammen (som låg vid Fårporten) bekräftar att han är grinden för fåren, se <a href='B:500 5:1-18'>Joh 5:1-18</a>. <p/>- Matundret för 5 000 bekräftar att han är livets bröd, se <a href='B:500 6:5-14'>Joh 6:5-14</a>. <p/>- När Jesus går på vattnet bekräftar att han är den gode Herden som går med dem. Han beskyddar sin flock och leder dem på rätt väg. De känner igen honom och på en gång är de framme, se <a href='B:500 6:16-21'>Joh 6:16-21</a>. <p/>- Helandet av den blindfödde mannen bekräftar att han är världens ljus, se <a href='B:500 9:1-7'>Joh 9:1-7</a>. <p/>- Uppväckandet av Lasarus bekräftar att han är uppståndelsen och livet, se <a href='B:500 11:1-45'>Joh 11:1-45</a>. </p> <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Introduktion, kap 1. <p/>2. Del 1 - Tecken för världen, kap 1-12. <p/>3. Del 2 - Jesus visar sin härlighet för sina lärjungar, kap 13-20. <p/>4. Epilog, kap 21. <p/>Genre: Evangelium. <p/>Skriven: Omkring år <b>85-90 e.Kr.</b> <p/>Författare: <b>Johannes</b>. En av de tolv lärjungarna. <p/>Evangeliet är skrivet omkring 50-55 år efter Jesu död och uppståndelse, vilket gör Johannes till en av de yngre lärjungarna. Flera detaljer pekar på att han var den yngste. Han särbehandlas vid sista måltiden och får sitta närmast Jesus, se <a href='B:500 13:25'>Joh 13:25</a>. Han springer snabbare än Petrus till graven, se <a href='B:500 20:4'>Joh 20:4</a>, men låter Petrus gå in först, se <a href='B:500 20:6'>Joh 20:6</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Apostlagärningarna är länken mellan evangelierna och de nytestamentliga breven. Boken är en direkt fortsättning på Lukasevangeliet. Det är den första nedtecknade kyrkohistorien där vi får följa kristendomens utveckling, från att ha varit en judisk gruppering i Jerusalem, till att bli en världsvid rörelse som sveper över hela jorden. Bokens huvudtema är Jesus, verktyget är församlingen och den helige Ande är kraften! <p/>Skriven: Omkring år <b>63 e.Kr.</b> <p/>Berör tidsperioden: <b>30 - 63 e.Kr.</b> <p/>Författare: <b>Lukas</b>. <p/>Bibeln är inte skriven som en historiebok, men återger alltid korrekt samtida historiska fakta. Nedan är en kronologisk sammanställning på de politiska ledare som ofta refereras till i NT. <p/><b>Romerska kejsare:</b> <p/><p>- Augustus (27 f.Kr. -14 e.Kr.) Han ändrade namn flera gånger. Han kom till makten redan 31 f.Kr., men då under namnet Octavius. <p/>- Tiberius (14-37) <p/>- Gaius, Caligula (37-41) <p/>- Claudius (41-54) <p/>- Nero (54-68) <p/>- Tre kejsare, Galba, Otto och Vitellius (68-69) <p/>- Titus (79-81) <p/>- Domitianus (81-96) <p/>- Nerva (96-98) <p/>- Trajanus (98-117) <p/>- Hadrianus (118-138) </p> <p/><b>Kung/ståthållare i Judéen:</b> <p/><p>- Herodes den store (37 f.Kr. - 4 f.Kr.), se <a href='B:470 2:1'>Matt 2:1</a> <p/>- Archelaos (4 f.Kr. - 6 e.Kr.), se <a href='B:470 2:22'>Matt 2:22</a> <p/>- Coponius (6-9) <p/>- Marcus Ambivulus (9-12) <p/>- Annius Rufus (12-15) <p/>- Valerius Gratus (15-26) <p/>- Pontius Pilatus (26-36) <p/>- Marcellus (36-37) <p/>- Marullus (37-41) <p/>- Agrippa I (41-44), se <a href='B:510 12:1'>Apg 12:1</a> <p/>- Cuspius Fadus (44-46) <p/>- Tiberius Julius Alexander (46-48) <p/>- Ventidius Cumanus (48-52) <p/>- Markus Antonius Felix (52-60), se <a href='B:510 21:38'>Apg 21:38</a> <p/>- Porcius Festus (60-62), se <a href='B:510 24:27'>Apg 24:27</a> <p/>- Lucceius Albinus (62-64) <p/>- Gessius Florus (64-66)


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Brevet behandlar på ett systematiskt sätt de grundläggande sanningarna i tron. I <a href='B:520 10:9'>Rom 10:9</a> beskrivs hur man blir frälst genom hjärtats tro och munnens bekännelse. Apostlagärningarna avslutas med att Paulus anländer till Rom, och det är då naturligt att det följs av det brev han skrev till församlingen några år tidigare då han var i Korint. Många har berörts av detta brev. Augustinus, en av kyrkofäderna, kom till tro år 380 när han läste <a href='B:520 13:13-14'>Rom 13:13-14</a>. På 1500-talet blev det tydligt för Martin Luther att det är tron som frälser, se <a href='B:520 3:28'>Rom 3:28</a>. Drygt tvåhundra år senare fick John Wesley frälsningsvisshet när man läste ur förordet ur Luthers kommentar på Romarbrevet i en kyrka i London. Brevet är strukturerat i ett antal frågor, några formulerade andra tänkta, som Paulus besvarar. <p/>Skriven: Omkring år <b>56 e.Kr. </b> <p/>Till: <b>Rom</b>, se <a href='B:520 1:7'>Rom 1:7</a>. <p/>Från: <b>Korint</b>. I brevet finns en referens till Korints östra hamnstad Kenkrea, se <a href='B:520 16:1'>Rom 16:1</a>. Gaius, som nämns i <a href='B:520 16:23'>Rom 16:23</a>, var en av de kristna ledarna i Korint, se <a href='B:530 1:14'>1 Kor 1:14</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:520 1:1'>Rom 1:1</a>. Nedtecknat av Tertius, se <a href='B:520 16:22'>Rom 16:22</a>. <p/>Budbärare: Troligtvis <b>Febe</b>, se <a href='B:520 16:1-2'>Rom 16:1-2</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Detta brev har ibland kallats ”problembrevet”, eftersom det tar upp flera missförhållanden i församlingen i Korint, men även om det är sant innehåller det mycket mer än det. Här finns undervisning om de dödas uppståndelse i kapitel femton. Den vackraste beskrivningen av sann kärlek genom tiderna, inte bara i Bibeln, utan i all litteratur finns i det trettonde kapitlet! <p/>Paulus grundade församlingen i Korint under sin andra missionsresa omkring 52 e.Kr. Han var kvar där i ett och ett halvt år, se <a href='B:510 18:1-11'>Apg 18:1-11</a>. I slutet på sin treåriga vistelse i Efesos skriver han detta brev till dem, se <a href='B:530 16:8'>1 Kor 16:8</a>. Han har hört att det är fraktioner och splittring i församlingen. Detta är inte det första brev Paulus skrivit. Vi förstår att det funnits ett tidigare brev som gått förlorat, se <a href='B:530 5:9-10'>1 Kor 5:9-10</a>. Korintierna har också skrivit till Paulus, se <a href='B:530 7:1'>1 Kor 7:1</a>. <p/>Korint var en stor handelsstad med omkring 50 000 invånare från många folkslag. Det var ett religiöst centrum med många tempel. Kärleksgudinnan Afrodite tillbads här och i hennes tempel tjänstgjorde enligt antika källor 1 000 prostituerade. Staden fick till och med ett grekiskt verb uppkallat efter sig, ordet ”korintisera” som betydde att praktisera sexuell omoral. Kulten av Dionysus, som romarna kallade Bacchus, var sannolikt mycket stor i Korint och kan förklara en hel del av de problem som fanns i just den här församlingen. Dionysus var en vingud och man drack sig berusad av vin. Det förekom dans, extas, tungotal, profetior, och alla sexuella relationer var tillåtna. <p/><b>Struktur:</b> Det är troligt att Paulus inte skriver rent sekventiellt, istället använder han sig av en kiastisk konstruktion. Detta är en vanlig hebreisk skrivform, där ämnet upprepas i omvänd ordning och centralt finns huvudpoängen. Mönstret återfinns i flera nivåer, både i större stycken och även inom dessa. Det är tydligt i undervisningen om andliga gåvor som behandlas i kapitel <a href='B:530 12:1'>12</a> och 14, och centralt mellan dessa kommer ett kapitel om hur gåvorna ska användas i kärlek. I sådan uppdelning har brevet fem delar som gemensamt ger tre huvudteman: <p/>1. Korset och uppståndelsen, kapitel <a href='B:530 1:1-4:21'>1-4</a> och 15. <p/>2. Män och kvinnor i familjen och gudstjänsten, kapitel <a href='B:530 4:1-7:40'>4-7</a> och 11-14. <p/>3. Hur lever man som kristen i en fallen värld, kapitel <a href='B:530 8:1-11:34'>8-11</a>. <p/>Väljer man däremot att se en sekventiell struktur där Paulus svarar på frågor, kan brevet delas upp i tre delar: <p/>1. Svar på Kloes rapport, kapitel <a href='B:530 1:1-4:21'>1-4</a>. <p/>2. Svar angående rykten om omoral, kapitel <a href='B:530 5:1-6:20'>5-6</a>. <p/>3. Svar på frågor från tidigare brev, kapitel <a href='B:530 7:1-16:24'>7-16</a>. <p/>Skriven: Omkring år <b>55 e.Kr.</b> <p/>Till: <b>Korint</b>. <p/>Från: <b>Efesos</b>, se <a href='B:530 16:8-9'>1 Kor 16:8-9</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:530 1:1'>1 Kor 1:1</a>. <p/>Budbärare: Troligen <b>Timoteus</b>. Han skulle snart besöka Korint, se <a href='B:530 4:17'>1 Kor 4:17</a>; <a href='B:530 16:10-12'>16:10-12</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Detta är ett av de mer personliga breven som Paulus skriver. I brevet blir hans kärlek och herdehjärta tydligt för en församling som hamnat på avvägar. Paulus hade grundat församlingen omkring 52 e.Kr. under sin andra missionsresa. Han verkade där i ett och ett halvt år, se <a href='B:510 18:11'>Apg 18:11</a>. Paulus skrev minst tre, kanske upp till fem brev till församlingen, där bara två är bevarade. Under denna period besöker han församlingen två eller tre gånger. Den vanligaste sekventiella sammanställningen av händelserna är: <p/>1. Paulus kommer till Korint under sin andra missionsresa, församlingen grundas och han stannar där 18 månader, se <a href='B:510 18:1-18'>Apg 18:1-18</a>. <p/>2. Under Paulus tredje missionsresa, i början på den treåriga vistelsen i Efesos, skriver han ett första brev till Korint som inte finns bevarat, se <a href='B:530 5:9-10'>1 Kor 5:9-10</a>. <p/>3. Korintierna svarar på detta brev, se <a href='B:530 7:1'>1 Kor 7:1</a>, och Paulus skriver ett andra brev från Efesos - som kallas 1 Korinterbrevet. <p/>4. Paulus gör en kort resa över havet som blir ett andra ”plågsamt besök”, se <a href='B:540 2:1'>2 Kor 2:1</a>. <p/>5. Väl tillbaka i Efesos skriver Paulus ett tredje ”tårarnas brev”, som inte längre finns kvar, se <a href='B:540 2:4'>2 Kor 2:4</a>. <p/>6. Ett fjärde brev - som vi kallar 2 Korinterbrevet - skrivs från Makedonien. <p/>7. Ett tredje besök. <p/>Korint var en stor handelsstad med omkring 50 000 invånare från många folkslag. Det var ett religiöst centrum med många tempel. Kärleksgudinnan Afrodite tillbads här och i hennes tempel tjänstgjorde enligt antika källor 1 000 prostituerade. Staden fick till och med ett grekiskt verb uppkallat efter sig, ordet ”korintisera” som betydde att praktisera sexuell omoral. Kulten av vinguden Dionysus, som romarna kallade Bacchus, var sannolikt mycket stor i Korint. Anhängarna drack sig berusade av vin och det förekom dans, extas och visioner. Alla sexuella relationer var tillåtna. Influenser från denna kult kan ha smugit sig in i församlingen. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Paulus förklarar sin tjänst, kapitel <a href='B:540 1:1-7:16'>1-7</a>. <p/>2. Insamling till Jerusalem, kapitel <a href='B:540 8:1-9:15'>8-9</a>. <p/>3. Paulus försvarar sin tjänst, kapitel <a href='B:540 10:1-13:13'>10-13</a>. <p/>Skriven: Omkring år <b>56 e.Kr.</b>, ett år efter första Korintierbrevet. <p/>Till: <b>Korint</b>. <p/>Från: <b>Makedonien</b>, antingen från staden Filippi eller Tessalonike medan Paulus är på väg till Korint från Efesos. Vissa tidiga manuskript nämner Filippi. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:540 1:1'>2 Kor 1:1</a>. <p/>Budbärare: kanske <b>Titus</b>, se <a href='B:540 8:17'>2 Kor 8:17</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Detta är ett av Paulus tidigaste brev, kanske det första bevarade. Området som brevet riktar sig till är troligen den romerska provinsen Galatien, i nuvarande centrala Turkiet. Sedan Paulus lämnat de nystartade församlingarna i området har falska judiska lärare smugit sig in och undervisat att troende hedningar också måste hålla Mose lag. Paulus måste påminna att frälsningen är given av nåd. Frågan gällde omskärelse, själva initieringen i judendomen, men sammanfattar hela frågeställningen om lag kontra nåd. Det går att vara slav under lag eller synd, bara Jesus kan ge sann frihet. <p/>Det finns två teorier om vart brevet skickades - den romerska provinsen Galatien eller ett äldre landskap vid samma namn i norr. Innehållsmässigt spelar det ingen roll om brevet riktades till den södra delen i den romerska provinsen eller det mindre landskapet i norra delen av samma område. Dock påverkar det dateringen av brevet. <p/>Är brevet skrivet till det norra landskapet Galatien är brevet skrivet på 50-talet då Paulus befann sig i Efesos eller kanske Makedonien. Eftersom Paulus inte tydligt refererar till mötet i Jerusalem, som skedde omkring 49 e.Kr., är det troligast att brevet skrevs innan dess. Kärnbibelns kommentarer följer den sydliga hypotesen att brevet skrevs tidigt efter den första missionsresan och riktade sig till den sydliga delen av den romerska provinsen Galatien. <p/><b>Struktur:</b> <p/>Brevet har tre huvuddelar med två kapitel vardera. Stilen argumenterande och Paulus använder många frågor. <p/>1. Sann frihet - Paulus försvar, kapitel <a href='B:550 1:1-2:21'>1-2</a>. <p/>2. Fallgropar med legalism - teologi om nåd och tro, kapitel <a href='B:550 3:1-4:31'>3-4</a>. <p/>3. Frihet under ansvar - praktiska konsekvenser, kapitel <a href='B:550 5:1-6:18'>5-6</a>. <p/>Skriven: Omkring år <b>45-48 e.Kr.</b> <p/>Till: Romerska provinsen <b>Galatien</b>. <p/>Från: Troligtvis <b>Antiokia</b> i Syrien, se <a href='B:550 2:11'>Gal 2:11</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:550 1:1'>Gal 1:1</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Efesos var ett viktigt ekonomiskt centrum i antiken och berömt för Artemistemplet, där kärleksgudinnan Diana tillbads, se <a href='B:510 19:28'>Apg 19:28</a>. Paulus hade grundat församlingen och han bodde här i flera år, se <a href='B:510 19:10'>Apg 19:10</a>; <a href='B:510 20:31'>20:31</a>. Aquila och Priscilla undervisade församlingen, och även Apollos. Senare avskilde Paulus Timoteus till att bli deras pastor under en tid, se <a href='B:610 1:3'>1 Tim 1:3</a>. <p/>Brevet är ett av de fyra ”fängelsebreven” som Paulus skrev från Rom. De andra är breven till Kolossai, Filippi och Filemon. Det är troligt att flera av dem skickades samtidigt. Tychikus omnämns som budbärare både i brevet till Efesos och Kolossai, se <a href='B:560 4:16'>Ef 4:16</a>; <a href='B:580 4:7-9'>Kol 4:7-9</a>. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Den troendes position i Kristus, kapitel <a href='B:560 1:1-3:21'>1-3</a>. <p/>2. Den troendes gärningar i Kristus, kapitel <a href='B:560 4:1-6:24'>4-6</a>. <p/>Skriven: <b>61 e.Kr. </b> <p/>Till: <b>Efesos</b> med omnejd, se vers 1. Brevet är troligen ett rundbrev som skickades till flera församlingar i mindre Asien, som Smyrna, Pergamon, Laodikea osv. <p/>Från: <b>Rom</b>. Brevet är skrivet under Paulus tvååriga fångenskap i Rom, se <a href='B:560 3:1'>Ef 3:1</a>; <a href='B:560 4:1'>4:1</a>; <a href='B:510 28:30'>Apg 28:30</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se vers 1, <p/>Budbärare: <b>Tychikus</b>, se <a href='B:560 6:21'>Ef 6:21</a>. Med honom fanns även <b>Onesimus</b>. De överlämnar brevet till Efesos och stannar där en tid innan de fortsätter österut med brevet till staden Kolossai och det personliga brevet till Filemon, se <a href='B:580 4:7'>Kol 4:7</a>, <a href='B:580 4:9'>9</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Detta brev är ett tackbrev till församlingen i Filippi, som på nytt bidragit finansiellt till Paulus tjänst. De hade gett generöst med ett glatt hjärta trots att de själva inte var rika, se <a href='B:540 8:1-3'>2 Kor 8:1-3</a>. De hade en livsstil av att vara givmilda och generösa. Detta var inte första gången de gav till Paulus, flera tidigare tillfällen finns dokumenterade i NT. De skickade hjälp till honom när han var i Tessalonike och Korint, se <a href='B:570 4:14-16'>Fil 4:14-16</a>; <a href='B:540 11:9'>2 Kor 11:9</a>. Orden ”glädje” och ”var glad” nämns sexton gånger och namnet Kristus nämns femtio gånger, vilket tydligt visar på brevets tema - glädjen i Kristus! <p/>Ungefär tio år tidigare hade Paulus under sin andra missionsresa kommit till Filippi. Tillsammans med honom var också Timoteus, Silas och Lukas, se <a href='B:510 16:12-40'>Apg 16:12-40</a>. En församling grundas och några av de första kristna är en välbärgad kvinna som hette Lydia och hennes familj, en slavflicka och den romerska fångvaktaren med hans familj. Staden fick sitt namn från Filip II som intog staden 360 f.Kr. och lät döpa om den efter sig själv. Han är dock mer känd för den son som han födde fyra år senare - Alexander den store. Filippi kallades ofta ”lilla Rom” sedan Augustus 42 f.Kr. hade gjort staden till en provins där invånarna hade samma rättigheter som Rom. Staden var också en militärkoloni och befolkningen bestod av många pensionerade romerska soldater. Brevet innehåller tolv militära liknelser. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Kristus vårt föredöme, kapitel <a href='B:570 1:1-2:30'>1-2</a>. <p/>2. Kraften i Kristus, kapitel <a href='B:570 3:1-4:23'>3-4</a>. <p/>Skriven: Omkring år <b>61 e.Kr. </b> Det faktum att filipperna hört att Paulus var i Rom, hunnit samla in ett ekonomiskt understöd, skickat iväg Epafroditus och slutligen fått höra att Epafroditus blivit svårt sjuk, innebär att brevet är skrivet i slutet av Paulus tvååriga fängelsevistelse i Rom. <p/>Till: <b>Filippi</b>. <p/>Från: <b>Rom</b>. Troligen Paulus tvååriga fångenskap i Rom, se <a href='B:570 1:13'>Fil 1:13</a>, <a href='B:570 1:22'>22</a>; <a href='B:510 28:30'>Apg 28:30</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:570 1:1'>Fil 1:1</a>. <p/>Budbärare: <b>Epafroditus</b>, se <a href='B:570 2:25'>Fil 2:25</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Staden Kolossai låg bara några kilometer från de två stora städerna Laodikeia och Hierapolis i Lykosdalen. När Paulus skriver detta brev hade Kolossai förlorat sin forna glans och var den minsta av dessa städer. Paulus passerade troligen genom Lykosdalen under sin tredje missionsresa på väg till Efesos, se <a href='B:510 19:1'>Apg 19:1</a>. Dock stannar han aldrig till i Kolossai. Brevet innehåller inga personliga hälsningar. Paulus har bara ”hört” om dem och inte mött dem personligen, se <a href='B:580 1:4'>Kol 1:4</a>, <a href='B:580 1:9'>9</a>; <a href='B:580 2:1'>2:1</a>. Församlingen grundades troligen av Epafras under den treårsperiod då Paulus var i Efesos och evangeliet spred sig i hela Asien, se <a href='B:510 19:10'>Apg 19:10</a>. <p/>Brevet är ett av de fyra ”fängelsebreven” som Paulus skrev från Rom. De andra är Efesos, Filippi och Filemon. Det är troligt att flera av dem skickades samtidigt. Tychikus omnämns som budbärare både i brevet till Efesos och Kolossai, se <a href='B:560 4:16'>Ef 4:16</a>; <a href='B:580 4:7-9'>Kol 4:7-9</a>. När Tychikus lämnat brevet i Efesos fortsätter han och Onesimus de sjutton milen österut till Kolossai. Med sig har de troligen också brevet till Filemon. Onesimus är nämligen den slav som brevet till Filemon handlar om, se <a href='B:640 1:1'>Filemon 1</a>:<a href='B:640 1:10'>10</a>, <a href='B:640 1:12'>12</a>. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Kristus är Herre över allt, kapitel <a href='B:580 1:1-2:23'>1-2</a>. <p/>2. Sträva efter det som finns ovan, kapitel <a href='B:580 3:1-4:18'>3-4</a>. <p/>Skriven: <b>61 e.Kr. </b> <p/>Till: <b>Kolossai</b>, men skulle även läsas upp i de närbelägna större städerna Laodikeia och troligtvis även Hierapolis, se <a href='B:580 4:13'>Kol 4:13</a>, <a href='B:580 4:16'>16</a>. <p/>Från: <b>Rom</b>. Brevet är skrivet under Paulus tvååriga fångenskap i Rom, se <a href='B:580 4:3'>Kol 4:3</a>, <a href='B:580 4:10'>10</a>, <a href='B:580 4:18'>18</a>; <a href='B:510 28:30'>Apg 28:30</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:580 1:1'>Kol 1:1</a>. <p/>Budbärare: <b>Tychikus</b> och <b>Onesimus</b>, se <a href='B:580 4:7'>Kol 4:7</a>, <a href='B:580 4:9'>9</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Paulus, Silas och Timoteus besökte staden Tessalonike i Makedonien under sin andra missionsresa och grundade församlingen där. Ganska snart var Paulus dock tvungen att lämna dem på grund av förföljelse, se <a href='B:510 17:1'>Apg 17:1</a>. Paulus är där åtminstone tre veckor, se <a href='B:510 17:1'>Apg 17:1</a>, men troligen några månader eftersom han hinner undervisa många och även arbetade för sitt uppehälle, se <a href='B:600 3:8'>2 Tess 3:8</a>. Staden hade även en betydande judisk befolkning. Församlingen verkar dock främst bestå av hedningar. Ett av brevets viktigaste tema, som återkommer i varje kapitel, är Jesu återkomst. <p/><b>Struktur:</b> <p/>Ofta listar Paulus tre saker i följd i detta brev, se t.ex. <a href='B:590 1:1'>1 Tess 1:1</a>, <a href='B:590 1:5'>5</a>; <a href='B:590 2:3'>2:3</a>, <a href='B:590 2:5-7'>5-7</a>, <a href='B:590 2:10'>10</a>, <a href='B:590 2:12'>12</a>, <a href='B:590 2:19'>19</a>; <a href='B:590 5:8'>5:8</a>, <a href='B:590 5:14'>14</a>, <a href='B:590 5:16-18'>16-18</a>, <a href='B:590 5:23'>23</a>. De första tre kapitlen är personliga medan de två sista är mer praktiska i sin karaktär. Brevet följer Paulus vanliga mönster att först behandla den troendes position i Kristus för att sedan utifrån den positionen ge praktiska uppmaningar. <p/>1. Tacksamhet och hopp, kapitel <a href='B:590 1:1-3:13'>1-3</a>. <p/>2. Praktiska uppmaningar för det kristna livet, kapitel <a href='B:590 4:1-5:28'>4-5</a>. <p/>Skriven: Slutet av <b>50 e.Kr.</b> eller början av 51 e.Kr. Omkring ett år efter det att församlingen grundats. <p/>Till: <b>Tessalonike</b>. <p/>Från: <b>Korint</b>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:590 1:1'>1 Tess 1:1</a>. <p/>Budbärare: Kanske Timoteus.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Paulus, Silas och Timoteus besökte staden Tessalonike i Makedonien under sin andra missionsresa och grundade församlingen där. Ganska snart var Paulus dock tvungen att lämna dem på grund av förföljelse, se <a href='B:510 17:1'>Apg 17:1</a>. Paulus är där åtminstone tre veckor, se <a href='B:510 17:1'>Apg 17:1</a>, men troligen några månader eftersom han hinner undervisa många och även arbetade för sitt uppehälle, se <a href='B:600 3:8'>2 Tess 3:8</a>. Staden hade även en betydande judisk befolkning. Församlingen verkar dock främst bestå av hedningar. <p/>Detta är det andra brevet som Paulus skriver till den unga församlingen från Korint. På grund av förföljelsen och några falska brev i Paulus namn, trodde man att Herrens dag redan hade inträffat och att de levde i den sista vedermödan. Några hade slutat att arbeta i väntan på jordens undergång. I detta brev uppmuntrar Paulus församlingen att vara trofast trots förföljelse och förklarar vilka händelser som måste komma innan Herrens dag. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Uppmuntran att stå fasta i tron trots förföljelse - kap 1. <p/>2. Herrens dag - kap 2. <p/>3. Uppmaning till fortsatt trofasthet - kap 3. <p/>Skriven: <b>51 e.Kr.</b> <p/>Till: <b>Tessalonike</b>. <p/>Från: <b>Korint</b>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:600 1:1'>2 Tess 1:1</a>. <p/>Budbärare: Kanske Timoteus.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: De tre pastoralbreven, första och andra brevet till Timoteus och Titusbrevet, är riktade till församlingsledare. I detta brev varnar Paulus för falska lärare, se <a href='B:610 1:3'>1 Tim 1:3</a> och ger även instruktioner för församlingslivet, se <a href='B:610 3:15'>1 Tim 3:15</a>. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Församlingens lära - kap 1. <p/>2. Församlingens gudstjänst - kap 2. <p/>3. Församlingens ledarskap - kap 3-6. <p/>Skriven: Troligen <b>63-66 e.Kr.</b> <p/>Flera faktorer pekar på att pastoralbreven är skrivna efter Paulus första fångenskap i Rom. Det gör att breven måste vara skrivna någon gång i mitten av 60-talet e.Kr. Ett tidigare datum är svårt att passa in i Apostlagärningarnas kronologi. I <a href='B:510 20:4-6'>Apg 20:4-6</a> reser visserligen Timoteus med Paulus till Efesos, men han stannar inte kvar och kan inte få ett brev från Paulus. I breven som är skrivna under Paulus första fångenskap är Demas vid Paulus sida, se <a href='B:580 4:14'>Kol 4:14</a>; <a href='B:570 1:24'>Fil 1:24</a>. När Timoteusbreven skrivs har han lämnat tron vilket gör att de måste varit skrivna senare, se <a href='B:620 4:10'>2 Tim 4:10</a>. Flera kyrkofäder, t.ex. Clemens och Eusebius, skriver om att Paulus hade flera fängelsevistelser. <p/>Till: <b>Timoteus</b>, se vers 2, och församlingen i <b>Efesos</b>, se vers 3 och avslutningen i sista versen som använder sig av ”er” - plural, se <a href='B:610 6:21'>1 Tim 6:21</a>. <p/>Från: Troligen <b>Makedonien</b>, se <a href='B:610 1:3'>1 Tim 1:3</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:610 1:1'>1 Tim 1:1</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: De tre pastoralbreven, första och andra brevet till Timoteus och Titusbrevet, är riktade till församlingsledare. Detta är Paulus sista brev. Han skriver från det kalla underjordiska fängelset i Rom omkring 67 e.Kr. Nero är kejsare och driver en hetsjakt mot de kristna. Enligt tradition blev Paulus halshuggen kort efter detta brev. Här skriver han sina sista hälsningar till Timoteus som finns i Efesos. Brevet är skrivet som ett andligt testamente. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Tjäna Kristus i nuet - kap 1-2. <p/>2. Gör dig redo att möta framtiden - kap 3-4. <p/>Skriven: Troligen <b>67 e.Kr.</b> <p/>Till: <b>Timoteus</b>, se vers 2, och församlingen i <b>Efesos</b>. <p/>Från: <b>Rom</b>, <a href='B:620 1:17'>2 Tim 1:17</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:620 1:1'>2 Tim 1:1</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: De tre pastoralbreven, första och andra brevet till Timoteus och Titusbrevet, är riktade till församlingsledare. Titusbrevet har likheter med första Timoteusbrevet och skrevs troligtvis strax efter det. Brevet till Titus är det näst sista brevet Paulus skriver. Paulus har troligen nyss lämnat Timoteus i Efesos, och nu Titus på ön Kreta. Han hoppas återse Titus i Nikopolis före vintern, se <a href='B:630 3:12'>Tit 3:12</a>. Paulus hade stannat till på Kreta under sin resa på väg till Rom några år tidigare, se <a href='B:510 27:12'>Apg 27:12</a>. <p/>Anledningen till brevet är att hjälpa Titus med vad han ska undervisa och göra. Ett huvudtema är hur nåden resulterar i goda gärningar, se <a href='B:630 2:11-3:8'>Tit 2:11-3:8</a>. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Församlingens ledare - kap 1. <p/>2. Församlingens inre liv - kap 2. <p/>3. Församlingens ansvar utåt - kap 3. <p/>Skriven: Troligen <b>64-66 e.Kr.</b> <p/>Till: <b>Titus</b>, se vers 4, och församlingarna på <b>Kreta</b>, se vers 5. <p/>Från: Troligen <b>Makedonien</b>, se <a href='B:620 1:17'>2 Tim 1:17</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se vers <a href='B:630 1:1'>Tit 1:1</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Onesimus var en förrymd slav från Kolossai. I Rom hade han blivit troende och kommit i kontakt med Paulus. Nu sänder Paulus hem honom till sin herre Filemon. Med sig har han ett rekommendationsbrev. Straffet för att rymma var hårt och innehöll ofta inslag av tortyr. Paulus vädjar till Filemon att ta emot Onesimus som en broder i Herren och förlåta honom. Församlingen i Kolossai grundades troligen av Paulus medarbetare Epafras under den treårsperiod då Paulus var i Efesos och evangeliet spred sig i hela mindre Asien, se <a href='B:510 19:10'>Apg 19:10</a>. Det är också troligt att Filemon blev en kristen under denna period och att det var Paulus som förde honom till tro, se vers 19. <p/>Brevet är ett av de fyra ”fängelsebreven” som Paulus skrev från Rom. De andra var till Efesos, Kolossai och Filippi. Det är troligt att flera av dem skickades samtidigt. Tychikus omnämns som budbärare både i brevet till Efesos och Kolossai, se <a href='B:560 4:16'>Ef 4:16</a>; <a href='B:580 4:7-9'>Kol 4:7-9</a>. När Tychikus lämnat brevet i Efesos fortsätter han och Onesimus de sjutton milen österut till Kolossai. Med sig har de troligen också brevet till Filemon. <p/><b>Struktur:</b> <p/>1. Inledande hälsningar, vers 1-3. <p/>2. Paulus vädjan för Filemon, vers 4-22. <p/>3. Avslutande hälsningar, vers 23-25. <p/>Skriven: <b>61 e.Kr. </b> <p/>Till: <b>Filemon</b>, och församlingen som samlades i hans hus i Kolossai, se <a href='B:580 4:17'>Kol 4:17</a>. <p/>Från: <b>Rom</b>. Brevet är skrivet under Paulus tvååriga fångenskap i Rom, se <a href='B:640 1:1'>Filemon 1</a>, <a href='B:640 1:9'>9</a>, <a href='B:640 1:13'>13</a>; <a href='B:510 28:30'>Apg 28:30</a>. <p/>Författare: <b>Paulus</b>, se <a href='B:640 1:1'>Filemon 1</a>, <a href='B:640 1:9'>9</a>, <a href='B:640 1:19'>19</a>. <p/>Budbärare: <b>Tychikus</b> och <b>Onesimus</b>, se <a href='B:580 4:7'>Kol 4:7</a>, <a href='B:580 4:9'>9</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Brevet är mycket välskrivet och innehåller den största variationen av grekiska ord som något NT brev har. Titeln ”till hebréerna” finns inte i de äldsta manuskripten, men beskriver brevet fint och kan ha getts av författaren. Brevet riktar sig till hebréer, och då i bemärkelsen ett folk som är på vandring, på väg till löfteslandet. Brevet innehåller många citat från GT. <p/>Genre: <p/>Uppmuntran och brev, se <a href='B:650 13:22'>Heb 13:22</a>. <p/><b>Struktur:</b> <p/>Brevet är fint strukturerat och skrivet som en kiasm, där man rör sig inåt mot det heligaste, på samma sätt som även 3 Mosebok är strukturerad. <p/>Skriven: Omkring år <b>60-65 e.Kr.</b> Det är troligt att brevet är skrivet före templets förstörelse, 70 e.Kr., eftersom offren nämns i presens och verkar pågå, se <a href='B:650 8:4'>Heb 8:4</a>; <a href='B:650 9:6'>9:6</a>; <a href='B:650 12:27'>12:27</a>; <a href='B:650 13:10'>13:10</a>. Om brevets mottagare är kristna i Italien, verkar inte Neros blodiga förföljelser, 64 e.Kr., ännu ha inträffat. <p/>Till: <b>Okänd plats</b>, troligen Rom, Italien. <p/>Ingen mottagare anges men eftersom de som lämnat Italien hälsar är det troligt att brevet är riktat dit, se <a href='B:650 13:24'>Heb 13:24</a>. De äldsta citaten från brevet kommer från Clemens I av Rom och är skrivna 96 e.Kr., vilket också pekar på Rom som brevets destination. Brevet nämner fängelser och att de troendes tillgångar konfiskerats vilket indikerar att mottagarna bodde i en central romersk stad. <p/>Från: <b>Okänd plats</b>, troligtvis i Mindre Asien, kanske Efesos. Anledningen är referensen till Timoteus i <a href='B:650 13:23'>Heb 13:23</a>. Han var till största delen verksam i Efesos. Han är också känd bland de troende i Rom där han varit tillsammans med Paulus. <p/>Författare: <b>Okänd</b>. <p/>Författaren har ibland antagits vara Paulus, men brevet har inte någon inledning som alla andra Paulus brev brukar ha. Avslutningen ”Nåd åt er alla” är däremot lik. Dock utesluter inte det Paulus som författare, en duktig författare kan skriva i olika stilar. Brevet har många citat från GT, men till skillnad från Paulus brev är citaten hämtade från Septuaginta, den grekiska översättningen av de hebreiska texterna. I Paulus andra brev översatte han oftast dem själv från hebreiskan. Detta talar i så fall för t.ex. Lukas eller Barnabas som författare. Martin Luther föreslår Apollos. Paulus brukar säga att han är en apostel och själv hört från Jesus, men i <a href='B:650 2:3'>Heb 2:3</a> står det ”vi har fått bestyrkt av dem som hört honom”. Samtidigt skriver Petrus i <a href='B:680 3:15'>2 Pet 3:15</a> om hur ”Paulus har skrivit till er” där er refererar till judar, dvs. hebréer! Petrus bekräftar alltså att åtminstone ett brev skrivits av Paulus till hebréerna, men om detta är Hebreerbrevet vet vi inte!


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: I detta brev ges en fin balans mellan tro och gärningar, ordet tro används 15 ggr och gärningar 16 ggr. Ett trettiotal liknelser från naturen används för att beskriva andliga sanningar. Detta brev, som är det tidigaste som skickades runt i församlingarna, betonar en kristendom som berör sin omvärld. Det är ett praktiskt brev som tar upp obekväma ämnen som att kontrollera sitt tal, rikedomens fara och att kristendomen måste praktiseras för att vara verklig tro. <p/><b>Struktur:</b> <p/>Även om Jakob inte var en troende under Jesu liv, måste han ha lyssnat på honom. Det finns många citat från Jesus, särskilt från bergspredikan: <p/><a href='B:660 1:2'>Jak 1:2</a> - <a href='B:470 5:10-12'>Matt 5:10-12</a> <p/><a href='B:660 1:4'>Jak 1:4</a> - <a href='B:470 5:48'>Matt 5:48</a> <p/><a href='B:660 1:5'>Jak 1:5</a> - <a href='B:470 7:7-12'>Matt 7:7-12</a> <p/><a href='B:660 1:22'>Jak 1:22</a> - <a href='B:470 7:21-27'>Matt 7:21-27</a> <p/><a href='B:660 4:11-12'>Jak 4:11-12</a> - <a href='B:470 7:1-5'>Matt 7:1-5</a> <p/><a href='B:660 5:1-3'>Jak 5:1-3</a> - <a href='B:470 6:19-21'>Matt 6:19-21</a> <p/>Skriven: Omkring år <b>45 e.Kr.</b> <p/>Till: <b>Tolv stammar i förskingringen</b>, judar bosatta utanför sitt hemland runt omkring i Romarriket. <p/>Från: <b>Okänd plats</b>, troligtvis Jerusalem. <p/>Författare: <b>Jakob</b>, Jesus äldsta halvbror, se <a href='B:550 1:19'>Gal 1:19</a>. <p/>Detta är det enda brevet i NT från Jakob. Namnet var ett populärt judiskt namn, två av de tolv apostlarna hette Jakob. Eftersom Johannes bror Jakob dödades ganska tidigt kan han inte ha skrivit detta brev, se <a href='B:510 12:1-2'>Apg 12:1-2</a>. Allt pekar på att det är Jesu yngre halvbror Jakob som är författaren, se <a href='B:470 13:55'>Matt 13:55</a>. Han behöver inte förklara vem han är, han var välkänd bland de första troende. Jesus växte upp i en stor familj med flera halvbröder och halvsystrar. De fyra bröderna hette Jakob, Josef, Simon och Judas, som också skrev ett brev - Judas brev. Utifrån ordningen de räknas upp var Jakob den äldste och Judas den yngste. Ingen av syskonen trodde på Jesus när han verkade på jorden, se <a href='B:500 7:5'>Joh 7:5</a>, men efter hans död och uppståndelse förändrades detta. En bidragande orsak kan vara att Jesus visade sig för Jakob, se <a href='B:530 15:7'>1 Kor 15:7</a>. I det övre rummet fanns alla Jesu bröder med, se <a href='B:510 1:14'>Apg 1:14</a>. Jakob omnämns som den ledande i församlingen i Jerusalem, se <a href='B:550 2:9'>Gal 2:9</a>; <a href='B:510 12:17'>Apg 12:17</a>. Enligt Josefus lät översteprästen stena honom till döds i Jerusalem, se 62 e.Kr.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Petrus har ibland kallats hoppets apostel. I tredje versen introduceras bokens tema - ett ”levande hopp” eftersom den troendes tro och hopp är i Gud, se <a href='B:670 1:21'>1 Pet 1:21</a>. <p/><b>Struktur:</b> <p/>Skriven: Omkring år <b>63-64 e.Kr.</b> <p/>Till: <b>Kristna i nuvarande norra Turkiet</b>, regionerna Pontus, Galatien, Kappadokien, Asien och Bithynien, se <a href='B:670 1:1'>1 Pet 1:1</a>. <p/>Från: Babylon, som troligen är ett täcknamn för <b>Rom</b>, se <a href='B:670 5:13'>1 Pet 5:13</a>. <p/>Författare: <b>Petrus</b>, en av de tolv apostlarna. <p/>Petrus var fiskaren från Galiléen som blev en människofiskare. Han hette Simon men Jesus gav honom ett nytt namn - Petrus, som betyder sten, se <a href='B:500 1:42'>Joh 1:42</a>. Petrus blev en liten sten på klippan Jesus. I evangelierna framträder han som den ledande bland lärjungarna och var ofta den som tog till orda. Han förnekade Jesus tre gånger men blev upprättad. På pingstdagen predikar han frimodigt och 3 000 kommer till tro på Jesus, många av dem är mottagare av detta brev, se områdena i <a href='B:510 2:8-10'>Apg 2:8-10</a> och <a href='B:670 1:1'>1 Pet 1:1</a>. Han var gift och hans hustru följde med på hans resor, se <a href='B:530 9:5'>1 Kor 9:5</a>. Enligt traditionen dog han martyrdöden i Rom under Neros förföljelse.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Petrus visste att hans utträde ur den här världen var nära, <a href='B:680 1:14-15'>2 Pet 1:14-15</a>. Detta är Petrus andliga testamente. Ordet kunskap används ofta i detta brev, och syftar inte bara på en ren intellektuell kunskap utan också en personlig relation med Jesus. Petrus uppmanar att låta tron bli synlig i de troendes liv. Han varnar också för två influenser, falska lärare och de som avfärdar att Jesus ska komma tillbaka. Brevet betonar också Guds Ord, både i Gamla och Nya Testamentet, han refererar bl.a. till Paulus brev. <p/><b>Struktur:</b> <p/>Skriven: Omkring år <b>64-65 e.Kr.</b> <p/>Till: Till alla troende, se <a href='B:680 2:1'>2 Pet 2:1</a>. Referensen att detta är ”det andra brevet”, se <a href='B:680 3:1'>2 Pet 3:1</a>, indikerar att det kan ha skickats till samma mottagare som det första brevet - Kristna i nuvarande norra Turkiet, regionerna Pontus, Galatien, Kappadokien, Asien och Bithynien, se <a href='B:670 1:1'>1 Pet 1:1</a>. <p/>Från: Troligtvis Rom. <p/>Författare: <b>Petrus</b>, en av de tolv apostlarna. <p/>Petrus var fiskaren från Galiléen som blev en människofiskare. Han hette Simon men Jesus gav honom ett nytt namn - Petrus, som betyder sten, se <a href='B:500 1:42'>Joh 1:42</a>. Petrus blev en liten sten på klippan Jesus. I evangelierna framträder han som den ledande bland lärjungarna och var ofta den som tog till orda. Han förnekade Jesus tre gånger men blev upprättad. På pingstdagen predikar han frimodigt och 3 000 kommer till tro på Jesus, många av dem är mottagare av detta brev, se områdena i <a href='B:510 2:8-10'>Apg 2:8-10</a> och <a href='B:670 1:1'>1 Pet 1:1</a>. Han var gift och hans hustru följde med på hans resor, se <a href='B:530 9:5'>1 Kor 9:5</a>. Enligt traditionen dog han martyrdöden i Rom under Neros förföljelse.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Johannes första brev har likheter med Johannesevangeliet. Det kan vara en förklaring och kommentar till Johannesevangeliet som skrivs för att bemöta falska lärare, se <a href='B:690 2:26'>1 Joh 2:26</a>. Dessa kan ha använt hans evangelium och fört in gnostiska tankar om att allt materiellt är ont och att varje människa kan finna Gud inom sig själv. De fyra första verserna liknar inledningen till Johannesevangeliet, och betonar att Jesus verkligen blev en människa. Brevet har många kontraster som ljus och mörker, kärlek och hat, sanning och lögn, Gud och världen, Guds barn och djävulens barn. Huvudanledningen till brevet är att ge frälsningsvisshet, se <a href='B:690 5:13'>1 Joh 5:13</a>. Det har också flera praktiska test för att validera tron, först och främst sin egen, men även för att kunna avgöra om någon är en motståndare till Kristus - eller för att använda Johannes ordval någon som är anti-krist. De tre huvudområdena gäller doktrin, hjärta och livsstil. En sann kristen tror att Jesus var både Gud och människa, har en kärlek till andra kristna och vill följa Guds bud, se <a href='B:690 5:1-5'>1 Joh 5:1-5</a>. <p/><b>Struktur:</b> Brevet har inte någon vanlig inledning med avsändare och mottagare. Det kan bero på att någon personlig representant för aposteln haft brevet med sig eller att det sänts tillsammans med en följeskrivelse, som kan ha sett ut ungefär som Andra eller Tredje Johannesbrevet. Det kan rent utav vara så att något av dessa följde med detta brev. Det finns en tydlig inledning och avslutning. Ordet ”budskap”, grekiska ”angelia”, används bara två gånger och kan dela upp brevet i två huvudsektioner - Gud är ljus och Gud är kärlek: <p/>1. Inledning, <a href='B:690 1:1-4'>1:1-4</a>. <p/>2. Gud är ljus, <a href='B:690 1:5-3:10'>1:5-3:10</a>. <p/>3. Gud är kärlek, <a href='B:690 3:11-17'>3:11-17</a>. <p/>4. Sammanfattning, <a href='B:690 3:18-21'>3:18-21</a>. <p/>Kring dessa två startpunkter finns flera koniska cirkulära resonemang som hakar i varandra. Återkommande teman och nyckelord är ljus, kärlek, förbli och sanning. Ofta upprepas orden eller en grammatisk konstruktion tre gånger. Dessa markörer bildar naturliga avsnitt på 1-3 verser. I slutet på dessa avsnitt introduceras ofta ett ord eller tema som sedan utvecklas i nästa stycke. <p/>Skriven: Omkring år <b>85-90 e.Kr.</b> <p/>Till: Nästa generationer troende, Johannes skriver som en andlig far till sina barn, troende i städerna runt Efesos i mindre Asien, se <a href='B:690 2:1'>1 Joh 2:1</a>; <a href='B:690 2:12-14'>2:12-14</a>. <p/>Från: Troligtvis Efesos. <p/>Författare: <b>Johannes</b>, en av de tolv apostlarna.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Ett kort brev som varnar för falska lärare som vill tränga sig på. Brevet kan ha varit ett försättsblad till Första Johannesbrevet. Det är intressant att notera att detta brev är adresserat till en kvinna och nästa brev är adresserat till en man. Detta brev uppmanar församlingen att inte okritiskt i kärlek släppa in vem som helst att undervisa eftersom det finns bedragare, se <a href='B:700 1:1'>2 Joh 1</a>:<a href='B:700 1:10'>10</a>. Nästa brev har den motsatta uppmaningen att öppna upp och tillåta lärare utifrån, se <a href='B:710 1:1'>3 Joh 1</a>:<a href='B:710 1:9'>9</a>. <p/>Skriven: Omkring år <b>85-90 e.Kr.</b> <p/>Genre: Brev. <p/><b>Struktur:</b> Brevet har använder knappt trehundra grekiska ord och rymdes på ett papyrusark. <p/>Till: Troligtvis någonstans i mindre Asien, se vers 12. <p/>Från: Troligtvis Efesos. <p/>Författare: <b>Johannes</b>, en av de tolv apostlarna.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Detta är ett personligt brev riktat till Gaius. Johannes var verksam i Efesos under den sista delen av sitt liv, så det är troligt att Gaius var en församlingsledare någonstans i mindre Asien, nuvarande västra Turkiet. <p/>Brevet handlar på samma sätt som föregående brev om gästfrihet. Breven tar upp två sidor av samma mynt. I det föregående brevet visade man gästfrihet åt falska lärare, medan det här handlar om en man som inte visar gästfrihet mot dem han borde visa det. I andra Johannesbrevet handlade det om en missriktad gästfrihet, här handlar det om avsaknad av gästfrihet. I föregående brev behövdes sanning för att balansera kärlek, och här behövs kärlek för att balansera sanning. <p/>Genre: Brev. <p/><b>Struktur:</b> Med bara 219 grekiska ord är detta den kortaste boken i hela Bibeln. Brevet rymdes på ett papyrusark. Det har flera kiastiskt mönster. <p/>Skriven: Omkring år <b>85-90 e.Kr.</b> <p/>Till: Gaius, se vers 1. <p/>Från: Troligtvis Efesos. <p/>Författare: <b>Johannes</b>, en av de tolv apostlarna. <p/>Budbärare: Troligtvis Demetrius, se vers 12.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: Ibland behövs uppmuntran och uppbyggelse i tron, andra gånger kräver situationen en varning. I detta brev varnar Judas för ondskefulla människor som infiltrerat församlingen och sprider falska läror. <p/><b>Struktur:</b> <p/>Ofta listas tre saker i följd i detta brev, se t.ex. vers 1, 2, 11. Av brevets 227 grekiska ord är femton unika för Judas och återfinns bara i detta brev. Det finns flera likheter i bilder och ämnen från <a href='B:680 2:1'>2 Pet 2</a>. <p/>Skriven: Omkring år <b>50-80 e.Kr.</b> Troligast med tidigare datum, eftersom apostlarna nyligen skrivit till brevets mottagare, se vers 18. Judas är den yngste halvbrorn till Jesus och kan vara född omkring 10 e.Kr. vilket ger en övre gräns på runt 80 e.Kr. <p/>Till: <b>Okänd plats</b>, kanske mindre Asien. Det var ett allmänt brev som skulle läsas av alla, se vers 1. Mottagarna var troligtvis övervägande judar, eftersom innehållet förutsätter god kunskap om GT, samtida judiska apokryfiska skrifter och samtida rabbinsk undervisning. <p/>Från: <b>Okänd plats</b>, Judas bror Jakob fanns i Jerusalem, men i <a href='B:530 9:5'>1 Kor 9:5</a> omnämns att ”Herrens bröder” reste. Eftersom det är ett brev så befinner sig Judas inte heller på den plats där mottagarna är. <p/>Författare: <b>Jakob</b>, Jesu yngsta halvbror. <p/>Detta är det enda brevet i NT från Judas. Jesus växte upp i en stor familj med flera halvbröder och halvsystrar. De fyra bröderna hette Jakob, Josef, Simon och Judas, se <a href='B:470 13:55-56'>Matt 13:55-56</a>. Utifrån ordningen de räknas upp var Jakob den äldste och Judas den yngste. Jakob skrev också ett brev - Jakobs brev. Ingen av syskonen trodde på Jesus när han verkade på jorden, se <a href='B:500 7:5'>Joh 7:5</a>, men efter hans död och uppståndelse förändrades detta. I det övre rummet fanns alla Jesu bröder med, se <a href='B:510 1:14'>Apg 1:14</a>.


introduction:
 <p/><b>Inledning</b> <p/>Introduktion: I Bibelns sista bok får vi blicka in i framtiden. Fokus är Jesus och hur han en dag kommer att regera och segra över ondskan. Rättvisa kommer att skipas. Nummer och dess multipler har stor symbolisk innebörd i Uppenbarelseboken. Tre är Guds och himmelens tal. Talet fyra står ofta för världen och allt skapat. Det finns fyra väderstreck. Talet sju står för fulländning och fullkomlighet. Talet tolv representerar Guds folk. Israeliterna var uppdelade i tolv stammar, Jesus kallade tolv lärjungar. De tjugofyra äldste, tolv plus tolv, betecknar troligtvis Guds folk från både Gamla och Nya Testamentet. <p/><b>Struktur:</b> Det finns ofta flera parallella teman, samtidigt som ondskan intensiveras på jorden pågår lovsång och tillbedjan i himlen. Det finns även flera kiastiska mönster i flera nivåer. En uppställning skulle kunna vara: <p/>Prolog, <a href='B:730 1:1-8'>1:1-8</a>. <p/>Första synen, <a href='B:730 1:9-20'>1:9-20</a>. <p/>Sju brev, kap 2-3. <p/>Andra synen, kap 4-5. <p/>Sju sigill, kap 4-7. <p/>Sju basuner, kap 8-11. <p/>Det stora dramat - sju aktörer, kap 12-14. <p/>Sju skålar, kap 15-16. <p/>Den prostituerade kvinnan - Babylon, kap 17-<a href='B:730 19:10'>19:10</a>. <p/>Tredje synen, <a href='B:730 19:11-21:8'>19:11-21:8</a>. <p/>Kristi brud - Jerusalem, <a href='B:730 21:9-22:11'>21:9-22:11</a>. <p/>Epilog, <a href='B:730 22:12-21'>22:12-21</a>. <p/>Genre: Inledning och avslutning följer mönstret av ett typisk brev, se <a href='B:730 1:4'>Upp 1:4</a>; <a href='B:730 22:8'>22:8</a>, <a href='B:730 22:21'>21</a>. Innehållet är profetiskt, se <a href='B:730 22:7'>Upp 22:7</a>, och är apokalyptiskt, från grekiskans apokalypsis som betyder uppenbarelse, avtäckelse eller avslöjande av det som är dolt. <p/>Skriven: <b>90-96 e.Kr.</b> i slutet av kejsar Domitianus tid som regent, 81-96 e.Kr. Kyrkofadern Irenaeus skriver på 180-talet i sin skrift ”Mot heresierna” att Johannes skrev Uppenbarelseboken ”inte så länge sedan, nästan i vår egen generation, vid slutet av Domitianus regeringstid”. <p/>Till: Sju församlingar i mindre Asien, nuvarande västra Turkiet. <p/>Från: Ön Patmos, tio mil väster om Efesos. <p/>Författare: <b>Johannes</b>, en av de tolv apostlarna. <p/>Budbärare: okänd, men brevet skickades från Patmos, se <a href='B:730 1:11'>Upp 1:11</a>, och församlingarna omnämns i den ordning en budbärare skulle ha gått med dessa brev. Troligtvis gjordes också fler kopior, och för den som kopierade skriftrullen fanns en varning i slutet på boken, se <a href='B:730 22:18-19'>Upp 22:18-19</a>.


